Добър вечер. Все пак успях.
Съжалявам, че закъснях. - Глупости, настанявай се.
Можеш да седнеш тук. Аз ще си донеса стол.
Младежът ще се оправи ли? - Нямам представа.
На тази снимка не бяхме ли първокурсници? Преди цяла вечност!
Това тук си е като цял албум на Шинако.
Нямах представа, че си снимал това.
Но пък не е зле, нали така?
Защо не вдигнем наздравица?
ИЗПЕЙ МИ "ВЧЕРА" Сцена десета
Да! Аз бия!
Ще ида да направя кафе.
Ще ми помогнеш ли, Уозуми? - Разбира се.
Хайде да пробваме с това...
Ето, заповядай.
Онзи подарък от по-рано.
Пак го опаковах. Можеш да й го подариш.
Но аз...
Нали не си й взел нищо?
Щом ти го давам аз, вече не носи лош късмет.
Само че нека не й казваме.
Давай!
Благодаря за всичко!
Честита Нова Година, макар че е рано.
Благодаря. - Имаме и подарък.
Отвори го, когато се прибереш.
Стига си го мислил и просто действай.
Ще ти стискам палци.
Много благодаря. Съжалявам, че останах до толкова късно.
Глупости! Така много се зарадва.
Трябва да дойдеш пак. - Добре.
Върнах се... Кума? - Довиждане.
Тръгваш ли си? - Да, но ще мина пак.
Добре ли си?!
Извинявай, бях се отплеснала.
Заради Кума ли? Изглеждаше малко странно днес.
Има малко семейни проблеми.
Връща се обратно в Кюшу.
Значи няма да идва повече? - Не мога да знам.
Приели са го, където искаше, но няма да може да се запише.
Лошо. - Няма какво да се направи.
С порастването идват и повечето отговорности. Винаги е така.
Едва ли е много щастлива от този факт.
Дали ще има сняг преди края на годината?
Знам ли. Обикновено в Токио вали чак през февруари.
Харесвам снега, но не и студа.
Аз пък предпочитам студа пред горещините.
Годината наистина е към края си!
Това ми е най-любимото време. - Защо?
В края на годината всички лоши неща изчезват.
Предпочитам деня преди новата година, обаче.
Първият ден от новата е скучен.
Аз трябва да чистя и да помагам с разни поправки.
Краят за мен е гаден. - Сериозно ли?
Благодаря ти за компанията. - Моля.
До скоро. - Да...
Шинако... - Какво?
Ами... Подай ръка.
За теб. - Но аз нищо не съм ти взела!
Все едно. Не се тормози.
Не познавам вкусовете ти и не знам дали ще ти хареса.
Може ли да го отворя? - Давай.
О, много сладко! Лунен камък, а?
Благодаря ти, зарадва ме. - Да...
Специално ли го избра?
Извинявай.
Един мой колега ми го продаде, защото го зарязаха.
Не е особено приятно, нали?
Не, нищо. Точно в твой стил е.
Не мога да си те представя да избираш аксесоари.
И физиономията ти преди малко беше знаменита.
Но благодаря, ще го задържа.
Беше си странно, нали?
За първи път ми се случва да подарявам нещо на момиче.
Е, значи до следващата година.
Уозуми! Аз мисля да не се прибирам в Каназава.
Ти... Искаш ли да празнуваме новата година заедно?
Когато признах на Шинако и тя ме отряза,
успях да се претрепя с колелото.
Като че ли беше тук.
Животът наистина се върти в кръг!
Весела Коледа! - Какво правиш тук?!
Нося ти от новите ни бейгъли.
Откога си тук?
Хайде. Стани.
Ще вземеш да настинеш тук.
Най-накрая те виждам! Толкова много ми липсваше.
Пусни ме! - Гадняр!
Беше студена като лед.
Откога е тук?
Влез вътре. Ще ти дам нещо топло. - Супер!
Стаята на Рикуо! - Знам, че е разхвърляно.
Седни някъде.
Артефакт от миналия век! - Още я използвам. Не пипай.
Стой мирна.
Благодаря ти.
Виж... Трябва да спреш с това.
Знам го. Но иначе няма как да те видя.
Не и ако не положа усилия.
Знам, че е дразнещо,
но е много по-забавно, отколкото само да чакаш.
Не бива да се тревожиш толкова.
Правя го, защото те харесвам, дори да се дърпаш.
Видях те, видях и стаята ти... Достатъчно ми е!
Ще изпия това и ще си ходя.
Да... Да. Ще остана тук за празника.
Не, ще се прибера, просто не и за празника!
Да. Да поздравиш брат ми.
Това трябва да е достатъчно.
Предупредих родителите си, че няма да си ходя,
но пък и Уозуми не ми е звънял.
Може би трябва да размисля.
Защо...
Защо изобщо казах това?
Зарадвах се, когато той каза, че за първи път подарява на момиче.
Не, че съжалявам, но какво всъщност направих?
Не, че имах предвид нещо конкретно.
Той със сигурност знае това.
И от тогава не се е обаждал.
Защо не е?
Да, ало?
Уозуми? - О, чудесно.
Звънях по-рано, но те нямаше.
Помислих, че си тръгнала за Каназава.
Какво? - Просто съм малко разочарована.
Съжалявам, че не звъннах по-рано. Струпаха ми се много неща.
Пък и ти също не ми звъня.
Вярно си е.
Ами, значи...
Какво сега? - Да...
Какво ще правим?
Много си добра в това. - Правя го всеки ден в работата.
Тук свърших, може би сега трябва да се заема с пода.
Хару. - Какво?
Трябват ни продукти за новогодишната соба.
Често ли идваш тук? - Сервират хубав алкохол.
Идвам тук с колеги.
Смятат да работят до сутринта, затова имаме много време.
Новата година настъпи.
Да ни е честита.
Студено е! - Права си.
Отдавна не съм пила толкова. - Аз също.
Не сме излизали заедно по барове дори и в колежа.
Като че ли наистина... Но пък често ходехме по ресторанти.
Ти май държиш, а?
Мислиш ли?
Искаш ли да изпием по едно кафе?
Наоколо имаше една вендинг машина. - Не такова.
Вкъщи.
Намерих и малко бисквити.
Няма нужда, не се притеснявай.
Откакто оправих телевизора не съм идвал. По-чисто е.
Обикновено е пълна бъркотия. Падна голямо чистене.
Много ми е притеснено.
Прощавай... - Веднага ще го оправим.
Диванът поне е спасен. - Подът е дървен. Ще избърша.
Аз... по-добре да си ходя.
Не се тревожи! Ще направя още кафе.
Не е това. Просто не издържам на напрежението.
Тоест, аз... Знам, че не влагаш абсолютно нищо във всичко това.
Просто не ми е комфортно...
И за мен е различно.
И аз съм много притеснена.
Странно, нали?
Правехме почти всичко заедно, когато още учехме.
Извинявай. Аз съм виновен. - Не. Вината е моя.
Видимо е, че вината е в мен.
Знам, че не трябва, но постоянно се намесвам...
Но може би и ти имаш вина донякъде.
Прекалено си мил, за да разчиташ на настоятелност.
Или всичко е заради Нонака?
Мислех, че ако не изпитвам същото като към онзи, когото обичах,
всичко ще е една лъжа.
Но може би има нещо много повече от простото чувство.
Така че...
Искам да продължа напред, макар и бавно.
Аз се прибирам. Не обичам да се пречкам на младоженци.
Вървиш напред.
Е, трябва да се прибирам.
Да, ало?
Превод: GFotaku