ИЗПЕЙ МИ "ВЧЕРА" Сцена девета
Прибрах се.
Добре дошъл. Баща ти е на събрание.
Ще вечеряш ли? - Да…
Виж… Извинявай за онзи ден.
Беше малко шокиращо.
Ти ме знаеш какъв съм.
Казвам, каквото мисля, това е част от мен.
И се налага ти да се примиряваш с това. Съжалявам.
Ро… - Не знам как да го кажа…
Оценявам това,
че си ни направила вечеря, макар че се държах нелепо.
Но ако това е като някакво задължение за теб…
Честно казано, малко ми е странно.
Но… На мен ми харесва да идвам и да го правя.
Преди не каза ли,
че се надяваш да ме виждаш тук винаги?
И аз изпитвам същото.
Много обичам и теб, и баща ти.
Не искам да загубя това. - Ти пък…
Връзката ни не би могла да се унищожи.
Какви ги върша?
Започва да става глупаво, нали?
По начина, по който го казах, излиза,
че нуждата ми е много по-голяма.
Щом Рикуо вече не е в магазина,
вече нямам извинение да го карам да ме изпраща.
Ако ходя до студиото, което е на три спирки от тук
и се забъркам в личния му живот, и той ме отреже…
А какво мисли г-жа Шинако за него?
Няма да се предам!
Добро утро. - Добро утро, Хару.
Напоследък изглеждаш малко болна. - Сериозно?
Зле ли върви с Рикуо?
Мисля, че малко ме отбягва.
Може би е много зает. - И това е така, но…
Сега е някак по-различно. - Твърде много се тревожиш.
Мислиш ли?
Добре дошли! - Ще се преоблека.
Виж! Домашно приготвено от Шинако!
Чакай, и ти ли си носиш? - Майка ми го прави.
Казах й, че мога и сам…
Всички стават толкова мили, когато изпитите наближат.
Сигурно е така и с твоята приятелка.
Да знаеш, Такишита, знаеш как да проваляш настроението.
Е, какво планираш за коледното събитие?
Учителите много държат на него.
Ще пропусна. Имам си работа.
Коледа? - Да.
Но ти нямаш време за това. - Ще е като глътка свеж въздух.
Хайде де, да празнуваме! Ще си разменим подаръци като преди.
Дойдат ли изпитите, всички стават мили, това е.
Какво ли да е за довечера? Трябва да помисля и за обяда утре.
Все едно пак съм ученичка.
Едно време готвех за Хаякава всеки ден.
Наистина съм ти страшно благодарен, Фукуда.
Ако не беше ти, сигурно още щях да съм в магазина.
Благодаря ти! - Така и трябва.
Но да оставим това. Коледа наближава, нали знаеш?
И какво от това?
Всяка година досега съм купувал подаръци на приятелката си,
обаче сега сме решили да спестим и да минем без това.
И? - Тъпо е за нас да бъде
обикновен ден, а цял свят да празнува.
Смятаме да поканим някои приятели и да празнуваме.
Ти да не би да ме каниш? - Нямаш никакви други планове, нали?
Нямам. - Доведи Шинако. Жена ми го предложи.
Ще намериш и стари снимки от колежа, нали?
Тя много иска да ги види.
Обаче без тези, на които съм с бившата!
Правех ги, защото винаги отговарях все за това.
Обаче хич не ме бива да снимам хора!
Ама ми беше извинение, за да мога да снимам красивите момичета.
Тук с класа бяхме в Акикава през първата си година.
Станахме приятели
и аз спрях да я снимам, защото започваше да става странно.
Не знам защо станахме близки,
но с времето ставаше все по-трудно да й кажа, че я харесвам.
Опитах се да го направя при завършването,
отказах се и накрая тя ме заряза.
Исках да сме заедно, макар и само като приятели.
Ще гледам да се пазя.
Благодаря ти за това.
Кьоко, лошо ли е
да си приятел с някой, към когото имаш чувства?
За Рикуо ли говориш?
Сега говоря общо.
Ами… За всеки е различно, не мога да кажа.
Обаче не мисля, че е нещо грешно.
Естествено е да искаш да прекарваш време
с човек, с когото ти е приятно по принцип.
Греша ли?
Дори и да изпитваш болка?
Според мен, ако има повече
отрицателни, отколкото положителни неща в познанството ви,
трябва да се държиш настрана. - Така ли мериш нещата?
Не знам дали същото трябва да важи и за теб.
Само ти можеш да прецениш това.
Затова за всеки е различно.
Ти какво би искала да направиш?
Благодаря за кафето.
Идвам.
Шинако? - Добър вечер.
Извинявай, че идвам късно. - Какво е станало?
Готвех вечеря при Ро.
Реших да оставя и за теб, искаш ли?
Благодаря ти! Винаги ме спасяваш.
Тъкмо разглеждах едни снимки от колежа.
Искаш ли… Не…
Съпругата на Фукуда казала, че иска да ги види.
Не, те всъщност щели да правят коледно парти.
И аз наскоро си мислех за колежа. Изненада ме.
Това помниш ли го?
Ядки гинко? Какво за тях?
Значи не помниш!
През първата година нямаше пари за храна,
затова ти помагах да ги събираме из целия кампус.
Наистина ли не помниш?
Всъщност…
Фукуда се надяваше и ти да дойдеш на партито.
Искаш ли?
Бих се радвала, но… - Имаш други планове?
Не точно, но
Ро е зает покрай изпитите и гледам да му помагам с храната.
Ясно, изпити…
Ро ми е нещо като семейство. Има много за вършене.
Разбирам те. Ще предам на Фукуда. - Съжалявам.
Рикуо още ли го няма?
Кога се превърнах в такава страхливка?
Обявих война на госпожата и продължавам да я губя.
Благодаря, че ме изпрати.
Внимавай да не изядеш всички ядки наведнъж.
Разбира се. Пак ти благодаря.
И лека нощ. - Лека нощ.
Купих си лента за камерата и сега нямам пари.
Не съм ял нищо от оня ден.
Тези ядки няма да решат всички проблеми, нали?
Ще се разболееш, ако прекалиш с тях.
Ако наистина си толкова гладен, защо аз да не ти купя нещо?
Но мога да си позволя само нещата от училищната лавка.
Сериозно? Мерси, Морита! - Аз съм Мориноме.
Какво правя?
Винаги съм я харесвал, но продължавам да се дъня.
Гарваново перо.
Трябва да е била тук.
Уозуми. - Да?
Имаш ли си приятелка? - Какво?
Не точно. - Е, все едно. Дръж.
Какво е това? - Момичешки работи.
На мен вече не ми трябва. На теб може да ти е от полза.
Давам го за 5000 йени.
Фукуда. За жена ти. - Какво е това?
Колегата ми е скъсал с неговата. Подхвърли ми го.
Звучи ми зле. - Чисто ново е, какво толкова.
Просто го дай на Шинако.
Това е ужасна идея! - Ама за жена ми става?
Аз нямам нищо против.
Много е сладка!
Рикуо ми липсва.
Прибрах се!
Добре дошъл. Много си подранил.
Бързах, колкото можах. Хайде да започваме!
Разбира се.
Тази книга… Наистина много я исках!
Помниш ли какво ти подарих, когато бяхме деца?
Помня добре. Нямахме пари и сами изработвахме нещата.
Онзи калейдоскоп, който Ю ми направи,
както и портретът, който ти ми нарисува.
Още са ми много скъпи.
И аз пазя моите.
Като онова мистериозно създание, което ти ми даде.
Него го забрави. Аз нямам талант в изкуствата като вас двамата.
Не сме правили това, откакто той почина.
Прав си.
Шинако, искаш ли да те нарисувам сега?
Стой си там, само дръпни стола леко назад.
Да. Гледай право напред и нека е естествено.
Съвсем забравих. Баща му се връща в Каназава днес.
Можеш ли да разхлабиш яката? Ще стане по-секси.
Ще си отида, ако правиш така!
Пошегувах се, защото изглеждаш ужасно напрегната!
Ще си ида, понеже утре си на училище. Така ще е най-добре.
Хайде, лека нощ.
Лека нощ?! Че то е още осем!
Каква глупост! Не се сетих, че ще сме само двамата.
Едва 8 е. Дали да не си заема някой филм от видеотеката…
Тук бяхме край реката през първата си година.
Дечица!
Спокойно, аз ще вдигна.
Шинако е била красавица още от тогава.
Така почти го няма на снимките.
Е, как върви, Уозуми? Между теб и Шинако?
Как… Ами, честно казано, не знам.
По-трудно е, когато сте приятели от дълго време!
Да, разбира се. Ще те чакаме.
Кой беше? - Тайна.
Добър вечер. Все пак успях.
Превод: GFotaku