Избери някакъв хляб и сок за утре.
Слушам!
Без да бягаш!
Това дете не чува.
За простуда взехме вода, енергийни напитки...
Мляко и т.н...
Каква храна се препоръчва за настинка?
Искаш ли нещо утре за закуска? Корнфлейкс?
Дайкичи.
Аз ли я разболях?
Ей...
Бактериите са навсякъде като се разболееш.
Някои хора ги хващат, някои не.
Не си виновна, без значение кой се зарази.
Може ли и аз да избера нещо за нея?
Добре.
Това.
Слагай го в коша.
Коуки!
Защо си при снаксовете?!
Коуки! Ами закуската?
Падна!
Живея ей тук!
По-добре да си вървим.
Не искам да пречим.
Ето, дай това на майка ти.
Тежко е.
Много тежко...
Да вървим, Рин.
Мамо! Дайкичи купи храна!
Слушай като ти говоря!
Коуки...
Дайкичи...
Извинявай, все трябва да го наглеждаш.
Длъжник съм, задето ми помогна с Рин.
Как е Рин?
Много по-добре.
Върнахме се на училище. Нали?
Здравей.
Здравей, радвам се, че си добре, Рин.
Правя от същия ориз сега.
И аз ще се оправя.
Рин, ела да си хвърля зъба!
Насам!
Коуки, внимавай.
Добре!
Нитани, хвана вируса на Рин, докато я обгрижваше.
Съжалявам.
Срещам много хора всеки ден.
Ходя на работа с влака, много е претъпкан.
От всеки може да е било.
Не се тревожи.
Просто настинка.
Добре.
Нека поне помогна с Коуки.
Поне ще го вземам от занималнята.
Благодаря.
Рин, прибираме се.
Дайкичи, хайде да играем!
Добре, другия път.
Коуки, помагай на майка си.
А, вярно.
Пудингът и малката вода са от Рин.
Благодаря, Рин!
Най-обичам пудинг!
Лека нощ.
Дайкичи, бързо!
Рано си станала. Неделя е.
Ще се упражнявам за състезание по скачане на въже.
Какво има?
И този се клати...
Пипай леко.
Добре...
Не го бутай!
Добре...
Моля те, не се претоварвай.
Сега съм добре.
Постоянно се възползвам от услужливостта ти.
Мисля, че е обратното.
Наистина, благодаря.
Изобщо.
Коуки ме изненадва...
Не може да го направи това.
Коуки, много бързо скачаш.
Завърташ въжето до тук и тогава скачаш
Добре.
Не си вдижиш ръцете и краката едновременно.
Ясно...
Първо ръцете, после краката.
Опитай бавно.
Ясно!
Дайкичи! Искам и аз!
Добре. Рин, ти много си въртиш ръцете.
Дръж ги близо, ей така.
Дайкичи!
Подранили сте, а?!
Добро утро!
Тренираме рано сутринта.
Нобу е много добър.
Заради брат си.
Имитира всичко, което прави.
Няма ли да скачаш, Саяка?
Загуби един горен зъб.
Момичетата още от деца се тревожат за външния вид.
Саяка, в каква кутиика държиш зъбките?
Купиха ли ти някоя хубава?
Какво е това?
Продават кутиики, където децата си запазват млечните зъбки.
Запазват?
Има едни мънички и сладки.
Мънички!
Сладки!
Нали?
Да! Моята е с пеперудка!
Рин ще го иска това!
Такъв съм идиот! Не знаех, че има такива неща!
Така е откакто се запознах с Рин.
Нервнича за най-малките неща.
Дайкичи, това е за теб.
Нарисувах го в училище.
Трябваше да нарисувам някой вкъщи.
Ами...
Колко сладко!
Какво е?
Слагаш млечните зъбки вътре като паднат.
Запазваш ги за спомен.
Спомен!
Много благодаря!
Пак заповядай.
Благодаря.
Това не е ли на Коуки?
Нищо, нищо...
Аз си хвърлям зъбите!
Виждаш ли?
Досега и аз си хвърлях зъбите на покрива.
Лошо ли е?
Не е лошо.
И да ги хвърлиш и запазиш, става.
Добре.
Рин! И аз ще скачам на въже!
Пак си пипаш зъба...
Сам ще падне.
Ще изглежда сякаш някой я е фраснал.
Стига да не се усмихва...
Ха така.
Добре! Да вървим.
Порастнала ли си?
И ти ли, Дайкичи?
Нещо започвам да натежавам...
И аз!
Трудно е на нашата възраст.
Иска ми се да мога да я спра.
Дайкичи скача като боксьор!
Яко!
Не натоварва коленете така.
Дайкичи! Научи и мен!
Забрави!
Само ти ли ще си готин?!
Първо научи класическата!
Какво?!
Върни се!
Искам и аз!
Децата са невероятни.
Доста енергия имат, нали?
Не знам откъде я взимат.
Но и възрастните са невероятни.
Възрастните?
Вече го знаете, но аз не съм баща на Рин.
Живеем заедно само от година.
Дотогава живеех само за себе си.
Откакто тя дойде, живота ми се промени.
Но вие сте били с децата си откакто са се родили.
За мен е рано, а и не е много натоварено.
Чудех се дали за вас е проблемно, че нямате време за себе си.
За мен не.
И за мен!
И за мен.
Наистина?
Ами, все пак...
Какво? Какво?!
Рин, не беше ли днес състезанието по скачане на въже?
Да.
Рин.
Издъних се.
Колко пъти?
15 пъти.
Ужас!
Ами на задното скачане?
203 пъти.
Толкова много?!
Това е за първо място, нали?
Да.
Ето я грамотата.
Първо място! Фантастично!
Можех да се справя по-добре на предно скачане.
Ами, един шанс ти дадоха.
Да...
Но вярно, че ти много се учи.
Лично го видях.
Да.
Свалил съм!
Ей!
Стигнахме ли?
Още 10 минути.
Ще искат да ти видят зъбите.
Колко пъти да ти казвам? Не ги пипай!
Ще покажа и как скачам на въже!
Разбира се.
Ще се изненадат като видят колко си порастнала.
Дали вече съм по-висока от леля?
Още не си.
Ще кажа и на дядо.
Тук сме!
Рин! Очаквахме ви!
Прибрах се.
Виж колко си порастнала!
В класа от високите ли си?
Да!
Да се беше обадил, щяхме да ви вземем!
Можем да вървим 10 минути!
Ще станеш по-висока и от мен!
Како Казуми!
Дошла си рано.
Да, дойдох преди малко.
Тези дрехи...
Били са твои, нали?
Да...
Леля ми ги изпрати!
Рин, покажи ми зъбките.
Добре!
Тези двата се клатят.
Добре ли си? Боли ли?
Понякога боли, ама свикнах.
Яка съм?
Дайкичи!
Не можеш ли да направиш нещо?!
Венците й са зачервени!
Само малко.
Като бях малък, ти ми дърпаше зъбите с конец!
Конец?!
Боже, така ли правех?!
Все готвех меки храни.
Благодаря!
Искаш ли замразено тофу?
Да!
И варен боб, лельо!
Добре!
Заповядай!
Обичам замразено тофу!
Падна ли?
Рин?
Излезе!
Кръв! Кръв!
Мамо, кърпичка!
Спокойно! Спокойно!
Добре съм!
Рин, вземи!
Това е за прах!
Рин много се е променила.
Не знам...
Мисля, че винаги е била такава.
Чувам, че ще се жениш.
Мама го спомена.
Да.
Браво. Мама вика, че изглеждал добър.
Ами...
Не съм съгласна само, че веднага иска деца.
Това не е лошо нещо.
Шегуваш ли се?!
Няма да мога да излизам вечер, или да ходя на почивки.
Няма да мога да правя нищо!
Говори с мъжа си за това.
Няма какво да ти кажа.
Даже нямам майчински инстинкт! Не искам да съм в лоша майка!
Не се чувствам способна да жертвам себе си за дете.
Хората се справят.
Ако се постараеш...
Понякога трябва да се справиш.
На тебе ти е лесно...
Да, може би...
Какво?
Не съм нито баща, нито съпруг, камо ли пък майка.
Загаря.
Вярно, че нямам много време за себе си,
...или пък за кафе с приятели...
...но работата ми е моето време.
И времето със сина ми е моето време.
Скъпо ми е.
Изглежда невероятно, но родителите са обикновени хора.
Ако се огледаш, ще видиш много майки и бащи навсякъде.
Наистина.
Така е.
Знаеш ли, дядо?
Постоянните ми зъби поникват.
Ей! Рин!
Това е пот!
Дайкичи!
Побързай!
Снимам!
Този буркан...
Масако имаше такъв...
Ще се върна!
Дайкичи!
Какво?! И другия зъб падна?!
Огледало! Огледало!
Продължавам да се нервирам и все за дребни неща.
Било е същото и за тях.
Боли ли?
Рин!
Дайкичи, виж ме!
Какво? Все едно си котенце!
Нали?
Прати съобщение на вашите!
Явно тази усмивка ще е моето щастие оттук нататък.
Бързо! Бързо!
Добре, отвори уста.
Няма нищо лошо в това.
Дайкичи!!