Готово?
Да...
Замъглена е.
Рин, Коуки, застанете заедно!
Добре!
Коуки!
Снимам!
Сега ще снимам теб с Рин.
Не е нужно да се снимам.
Трябва! Ще порастне преди да се усетиш.
Снимайте се!
Добре.
Дайкичи, много си напрегнат.
Пак?!
Рин, колко пъти да ти казвам да не се изпаряваш така?!
Голямо момиче си!
Не ми хънкай!
Дайкичи, ще ми купиш ли снакс?
Снакс?!
Изглежда хубаво...
Не си ли яла корнфлейкс досега?
Май е много за мен.
Не, ще го купя...
Това се яде за закуска.
Сладки с ориз за закуска?
Как да го обясня? Приличат на сладки...
...но стават за закуска.
Наливаш му мляко.
Искаш ли това за закуска утре?
Да, искам.
И ти ли ще го ядеш, Дайкичи?
Не, не ми стига.
Сложи корнфлейкса вътре.
Дайкичи не ставаш.
Пръстите ми са сухи.
Като дядо!
Я млъкни!
Ще те гледам!
Дайкичи, тук има цъфнали вишни, да минем оттам.
Добре.
Навсякъде растат!
Защото е топло.
Колко е голямо!
Цъфнали са.
След като започваш първи клас, да посадим дърво да го отбележим.
Дърво?
Това е нещо като спомен.
Всяка година ще растеш заедно с дървото.
Аз си имам дърво.
Вкъщи?
В двора на родителите ми.
Като съм се родил са посадили маслина.
За Казуми са посадили чаено дърво.
Маслината мирише хубаво, нали?
Точно така.
Не знам за чаеното дърво.
Чаеното дърво има обикновени цветя и не мирише много.
Затова Казуми казваше,
"Не е честно, че само твоето дърво мирише хубаво!"
И после ще оскубе цветята от моето дърво.
Предложих да ги разменим, а тя не искаше милостиня.
Това не е хубав спомен.
Защо искам да правя същото?
Но ако ще го правим, трябва да изберем дърво, което цъфти.
Или което дава плод.
Искам мушмула!
Мушмула?
Да, мушмула!
Имам семена от мушмула.
Ще садиш семена?
Ще ям колкото си искам мушмули!
Ако изобщо поникнат.
Мислех да посадя дърво, високо колкото теб, Рин.
Не може ли със семена?
Отнема много време да поникне от семе. Дърветата не са като цветята.
Като онази приказка.
"Отнема 3 години на прасковите да дарят плод...
...а на кайсиите - 8"!
Ти наистина си момичето на дядо.
Колко отнема на мушмулите?
Не знам, но може да са 10 години.
Ще чакам.
Дотогава, повече ще търсиш сладки от магазина.
Не мога да си го представя...
Дайкичи, бързо!
Ако не побързаме, няма да можем да ядем мушмули!
Да, да...
Това стига ли?
Да, на по-дълбоко семето няма да покълне.
Добре.
Наистина си момичето на дядо...
Дано поникне скоро!
Да...
Рин, знаеш ли какво е нинджа?
Да, Коуки казва, че иска да е нинджа.
Казват, че нинджите прескачат дърво всеки ден.
Така дървото пораства и колкото повече расте,
...толкова по-високо скачат.
Защо не опиташ с мушмулата?
Добре!
Така.
Така?
Колко висока става мушмулата?
До покрива ли?
Не знам...
Сигурно толкова.
Добре, да влизаме.
Още 10 пъти!
Дали ще поникне утре?
Може би не утре.
Запомни ли всичко?
Учителката каза да ми провериш графика.
Досадно...
Не правеха така като бях ученик.
Да, пише, моля потвърдете.
Пожарна?
Полиция сигурно.
Престъпление?
Не знам.
Дайкичи, сложи ми свирката на раницата.
Рин...
Ако непознат те заговори, надуваш свирката с всичка сила.
Да.
И бягаш към някоя къща!
Да.
И магазин ще стане!
Добре!
Рин! Училище!
Дайкичи! Хайде, ставай!
Ще закъснея!
Добре...
Благодаря за насъщния.
Сипи му мляко.
Може ли да изям няколко без?
Да, добре...
Кученца ядат това.
Това е кучешка храна!
Само за кучета.
Наистина?
Да!
Хората не ядат кучешка храна!
Недей да тъжиш за това!
Хубаво ли е?
Вкусно!
Оризовите топчета са ми любими.
Най-добрите са.
Дайкичи, телефона!
Добро утро!
Извинете, Коуки много се ентусиазира и излезе на бегом!
Няма нищо.
Няма проблем.
Добре...
Коуки дойде!
Тук е.
Коуки, целия си в бодли!
По козя пътека ли си идвал?!
Не съм коза!
И каква е тая коса?
Рин, донеси гребен.
Добре!
Даже раницата ти е надраскана.
Сигурно с тая пръчка си надраскал оградите на хората.
Ясновидец?!
Лесно ги познавам тея неща!
Защото и ти си ги правил като малък, Дайкичи?
Рин, бързо се приготвяй!
Добре!
Защо ме гледаш така?
До скоро!
Чакай малко!
Още имаш време...
Какво има?!
Коуки!
Не надувай свирката като няма опасност!
Коуки!
Престани!
Стига свири!
Като си в истинска опасност, никой няма да ти помогне!
Ясно?
Тръгвайте.
До скоро!
Внимавайте като пресичате!
Добре!
Коуки!
Да минем оттук!
Не трябва да се отделяме от пътя.
Не се отделяме, това е пряк път!
Нинджите винаги минават по такива пътеки!
Криволичи!
Нали?
Коуки!
Много си бавен!
Няма смисъл от прекия път!
Не се прави така!
Коуки...
Това дете е безнадеждно.
Нали?
Предполагам...
Наистина, всички момчета са такива.
Дайкичи...
Позволявам да си нинджа само ако ще прескачаш мушмулата.
Добре!
Мушмулата също отличава встъпването в училище, нали?
Да.
Но твоята маслина отличава твоето раждане.
Различно е.
Може би аз нямам никаква маслина посята за мен...
Умно момиче.
Дали майка й не е посяла?
Или има някое в двора на дядо.
Да, дядо може да...
Но ти не знаеш за това, нали?
Не.
И дядо го няма.
Ако аз не го знам, значи никой не знае, нали?
Не трябваше да споменавам маслината.
Дайкичи! Не си слагай лактите на масата!
Да, извинявай...
По дяволите...
Не очаквах пак да се видим.
Нито пък аз.
Това е от началото на учебната година.
Благодаря.
Дърво за Рин?
Има! Има едно!
Има?!
Мисля, че имаше.
Но не сте сигурна?
Защото Соичи го пося.
Дядо...
Искам да го пренеса в моя двор.
Какво дърво е?
Едно малко...
Питам какъв вид.
И къде е.
Още е малко...
Клоните са тънки...
Ей тук е.
Нали сте художничка?
Никога не рисувам карти!
Къде е север?
Север?
Слънцето изгрява от запад, затова...
Обратно! Изгрява от изток!
Оставете посоките.
Къде е главната улица?
О, да... ей тук.
Имам работа, извинете ме.
Благодаря за сладоледа.
Извинете, че ви загубих времето...
Дали наистина имам дърво?
Сигурна съм, че дядо е посял нещо за теб, Рин.
Просто предчувствам.
И ако няма, ще посееш ново дръвче,
...да отбележиш началото на първи клас.
Дръвче на 6 годинки.
Да...
Искаш ли да видиш дървото на Дайкичи?
Да, искам!
Колко е голямо!
Защото е на 30 години, също като Дайкичи.
Порастнали са заедно.
Ароматна маслина, нали?
Точно така. Познаваш дърветата.
Дайкичи ми каза.
Това е на Казуми.
Чаено дърво?
Точно...
А помниш ли голямото дърво в двора на дядо?
Онова...
Това е моето чаено дърво.
Това дърво...
Дядо го е посял като съм се родила.
Имаш същото дърво като Казуми.
Точно така.
Като дете си сравнявах височината с него.
Обичах го, затова продължих традицията.
Това е било чаено дърво?
Дайкичи сравняваше ли си височината?
Разбира се!
Много преди да се видим...
Дайкичи, това...
Има същите листенца!
Шест-годишна ароматна маслина. Като моето.
Това става.
Ужас!
Какво?
Няма да мога да го прескоча, нали?
Даже аз няма да мога.
А даже не знаехме, че Рин съществува допреди 6 месеца.
Знам...
Дайкичи! Ще изпуснем влака!
Идвам!
Е...
Ще ви изпратя.
Но...
много преди да се запознаем,
сме вървели по един и същ път.
Дайкичи!
Какво има?!
Дайкичи!
Какво стана?!
Има странен мъж отвън!
Какво?!
Къде е?!
Стига! Чуйте ме и двамата!
Това е нашия съсед Матсуй!
Не го наричай странен мъж!
Извинете.
Из... ви... нете.
Аз трябва да се извиня.
Май го уплаших като дойдох.
Извинете.
Не, той е много груб.
Внимавайте по пътя за училище.
До скоро!
Благодаря.
Като си избягал, си повел Рин със себе си.
Но Коуки сгреши...
Щом е с теб ми е малко по-спокойно.
Само малко?!
Да, само малко!
Още си много малък!
Не съм малък!
Ще закъснеем...