Добър вечер.
Сякаш денят ми не бе достатъчно лош.
Тревър Белмонт. - Не се справяш много добре.
Какво си имаме?
Вампири и създания избиват бежанците в замъка.
И един луд горе.
Започваме ли?
Най-после, почти сме готови.
Трябва да създам дупка, за да премине контейнера.
Няма нужда, и аз имам умения.
Само да опитам.
Забележително е. - Времето наближава.
Носиш ли словата от Хектор?
Сен Жермен, радваш ме от самото начало.
Радвам се да го чуя. - Като човек си лесен за водене.
Откакто се срещнахме. - Не мисля, че сме се срещали.
Напротив.
Какво? - Познаваш ме.
От известно време те напътствам.
Познаваш ме.
Вече сме стари приятели. Аз съм Смърт.
А вие ми отнехте съкровището.
Ти си смъртта.
Самата смърт ли? - Съкровището ми, боклук.
Дракула щеше да донесе невъобразима смърт на този свят.
Не бих могъл да го сторя. Аз съм дух.
Функция на този свят. Не мога да воювам.
Не мога да се боря с цял свят, гъмжащ от живот и да го убия.
Но той можеше. Това ми бе отнето.
Не съм вампир, както разбираш.
Смъртта е моето месо.
Вие го пречупихте.
Не мога да го върна, защото не съм човек.
Защо само човешки ръце могат да се пресягат в ада?
Не мислиш ли, че това е сбъркано?
Не мога да го сторя, но ти можеш.
Благодарение на човешката си алчност и нужда.
Можеш и ще направиш всичко, за да го върнеш.
Полудял си, той ще бъде Ребис. Няма да е онзи, когото си познавал.
Ще бъде вампир заедно с пищящата си жена в себе си.
Ще бъде умопомрачен. Гневът му ще е безграничен.
Ще има убийства в невиждани досега размери.
Ще се храня и ще стана най-силното създание на Земята.
Направи го. Довърши го.
Ще бъде забавно. Или ще те убия точно тук.
Повече никога няма да я видиш.
Последните ли бяха? - Дано.
Сайфа, Тревър, това е Грета, водач на близкото село.
Това са хората й. - Колко изгуби?
Сега ще разбера.
Радвам се да те видя. Говореше за някакъв луд горе.
Нещастник на име Сен Жермен.
Боже, това е Смъртта.
Това ли е самият Мрачен жътвар?
Така ли изглежда смъртта? - Не, просто така се казва.
Храни се с това, което остане, след като умрем.
В книгите е стихиен дух, маскиращ се, за да получи сила.
Старият вампир скочи в огледалото. - Няма друг.
Той е бил. Сигурно е бил в двора на Дракула.
Отдръпнете се.
Въздухът се променя. - Движим се.
Усещам човешката магия.
Не мога да го спра! Лиса!
Живи ли сме? Разпознавам стаята.
Толкова е красиво. Хайде, Дракула.
Полудей, донеси ми всичко необходимо, за да стана по-силен.
Убий света, за да не гладувам повече.
Боже, какво направих?
Белмонт, бъди полезен!
Не!
Идиот.
Обичам те. - Тревър.
Знам. - Дано да е така.
Помни, че Трефор е ужасно име.
Смърт, искам да си поговорим.
Познаваш ли ме? - Аз съм Тревър Белмонт.
Разбира се, че те познавам.
Работата ни е да разпознаваме неща.
Ти си точно такова нещо.
Бях оставен тук в началото на живота на Земята.
Хранех се от последния дъх на всеки един от вас, нещастници.
Малко повече от "нещо" съм.
Не, обикновено нещо си. Просто стар убиец.
Нищо не правиш, не живееш. Просто ядеш и се криеш.
Какво искаш да кажеш? Погребалното си слово ли рецитираш?
Време е да върнеш това място на онези, които знаят как да градят.
С теб сме просто убийци от историята.
Време е да си вървим.
Кой ще ме накара да си тръгна? Ти и веригата в ръката ти ли?
Вероятно не.
Но да се пробваме за последно.
Започваме ли?
Това е добра игра.
Падна.
Ще изям душата ти.
После ще я използвам, за да удуша приятелката ти.
Аз съм Смърт, а ти си просто човек.
Превод: Koen http://subs.sab.bz