Щеше да е по-безопасно през деня.
През деня щяха да ни очакват.
Може да са нощни създания, но убиват перфектно и през деня.
Вампирите, които ги командват, няма да имат предимство.
Очевидно създанията им имат задача.
Нападенията са целенасочени.
Тръгнахме, преди да получат нови заповеди.
Да се надяваме.
Какъв е шансът да стигнем замъка, преди да ни забележат?
Някъде между нищожен и никакъв.
Ако поискам мнението ти, ще ти хвърля монета.
Всичко това и вълшебният скитник.
Вълшебен ли? - Цял живот живея тук.
Живеем до духовете на гората и потока.
Нещата, идващи с бурята и миризмата на магия.
Миришеш на нея, но той направо вони.
На какво ти мирише? - От теб на подправки.
От него на гнило.
Да, почти загубих слуха си.
Учен съм, госпожо.
Усещате миризми, защото Алукард наскоро използва сапун.
Трябваше да се боря с кокошките ви за вода от езерото.
И загуби. - Да, но съм човек на книгата.
Селските ви обичаи са ми непознати. Уменията ми са други.
Надявах се да си добър с ножа.
Ще обиколя да видя да няма изоставащи.
Просто учен.
Умея да измислям нови напитки.
Познавах човек, на когото би му харесало.
Познавах човек, на когото му харесваше.
Дано скоро да я видя.
Дано, звучи успокоително.
Да, благодаря.
Продължавайте.
Точно така. Няма да повикаш помощ.
Не изглежда ли изтощително? - Мърдай!
Не можахте ли да извадите стрелата?
Просто я дръпни. - Не се прави така.
Контрите разкъсват плътта, ако не внимаваш.
Нали знаеш, че е мъртъв?
Би ли искала да се събудиш със стрела в окото?
Ето, нека помислим, преди да донесем следващия.
Върна се, поеми си дъх.
Сега това е мястото ти. Тези двамата ще те отведат.
Следващият.
Може ли да кажа, че този богохулен процес е отвратителен?
Защо го гледаш? - Искам да го мразя както трябва.
Нямаш ли си друга работа?
Не, изчакайте отвън, докато ви повикам.
Какво има, Ленор? - Нищо, защо мислиш така?
Имам очи и уши, знам, че има нещо.
Добре.
Когато Кармила е сама твърде дълго, започва да крои планове.
Последиците са прекрасни за нас.
Щирия е най-старата, стабилна, вампирска общност в света.
Единствената, управлявана от жени.
Подскачам от радост. - Тихо.
Морана и Стрига ги няма. Грижа се за работата на Морана.
Прекарвам времето си с теб, но Кармила дълго е сама.
Знаеш ли как Щирия е устояла толкова дълго?
Защото сте умни вампирки? - Наблюдателен си.
Да, но и защото не надхвърляме възможностите си.
Вампирите са жадни, Ленор. Това ви определя.
На следващото поле винаги ще има още кръв.
Не правехме така. Но сега...
Не знам. Чувствам се малко изгубена.
Сякаш мястото ми в системата ни е заличено.
Ти беше последният проблем, който трябваше да реша.
Благодаря ти за това. - Млъкни, беше ти забавно.
Почти до самия край, но си права.
Затова те харесвам. Наистина ме изслушваш.
Дано скоро изплюеш камъчето. - Четирите се подкрепяме.
Скоро няма да има какво да правим. Нищо да предложим.
Няма дипломация в това да източваш кръвта на хората.
Всички хора.
Не само в Европа.
Показа ми картите си. Мисля, че я ядосах.
Показа ми карти на света. - Знам.
Ферма за хора от тук до Браила. Слушах лекциите.
Вече не.
Измислила е друго.
Показа ми световни карти, Хектор.
Светът.
Фермата бе, за да си подсигурим оцеляването за векове наред.
Беше лудост, но щяхме да я осъществим.
Сега навсякъде вижда слабости.
Бяхме силна и стабилна общност.
Светът изгуби много вампирски водачи в Браила.
Казваш, че ако е там, ще го изпие.
Каза, че имала един план. Да анексира земята до морето.
Обеща ми, че това е планът й и после беше оставена сама.
Ядосах я и ми показа картите си.
Мисля, че ме излъга.
Както Дракула излъга мен.
Вижте как умират!
Знам, че сте изморени и уплашени, но това са просто животни!
Убийте копелетата!
Семейството ми е тук от поколения.
Избягали са от римляните.
Може да проследиш корените си чак до Картаген.
Семейството ми е тук.
В Данещи сме, откакто беше просто поляна.
Идват хора от цял свят.
Не се връщаме назад. Всички сме от тук.
Сигурно е хубаво да си отнякъде.
Вече не сме там.
После ги набучих на колове пред замъка като баща си.
Добре. - Просто казвам.
Не съм в добра форма.
Беше трудно.
Виждам.
Имала съм приятел и приятелка, но не са се опитвали да ме убият.
Не, излъгах. Жена му ме нападна с вила.
Знаех си, че си странен.
Не мислех, че нещо такова ще те възкреси.
Винаги е нещо такова. - Война ли?
Винаги прилича на война, но всъщност е спасение.
Сам, битка, после спасение.
После отново сам.
Вероятно просто трябва да го приема.
Има и по-лоши неща.
Може да си пред нечий замък с кол в задника.
Изглежда схванаха как става. - Както каза, бяха изморени.
Дълго живеят така, нормално е да искат да заспят.
Май говориш от опит.
Сякаш беше преди цяла вечност.
Драган, глупак такъв.
Ако измрем заради глупостите ти, всичко ще е напразно.
Няма да отстъпя. - Просто ми направи място.
Дойдох да свърша работа, не искам разрешението ти.
Добре.
Замъкът на Дракула. Удивително.
Наистина е... - Греховно грозен.
Не е грозен. - Напротив.
Тъжен е и студен.
Тук се случват лоши неща.
Говориш за дома от детството ми. - Това обяснява всичко.
Съжалявам, някои места просто са неприятни.
Може би с хората ми ще го затоплим.
Великолепен е. Там.
Крепостта на Белмонт.
Това може би е най-важното място в модерния свят.
В момента е най-добрата защита.
Добре дошли в дома ми.
Знаеш ли какво ме притеснява? - Още един ден в гнусен град.
Три неща. - Боже, има списък.
Все още си ужасен човек.
Не съм твърдял друго. - Това не го прави по-добре.
Прав си. - Сигурно съм мъртъв.
Млъквай. Бягаме от случка на случка.
Реагираме, вместо да спрем и да действаме.
Увлякох се в приключението.
Забравям някои неща. - Трето...
Бъркотия.
Правят каквото могат. - Не, не мислят.
В шок са. - Знам.
Но все пак е бъркотия. Погледни.
Идвам от общество, което се скита по света.
Знаеш какво прави това общество.
Поправя неща и помни.
Тук виждам само хора, които са забравили.
Почакай.
Вие. Да, вие.
Не ме гледайте така. Тоалетните трябва да са по-далеч от спалните.
Ще се разболеете. Къде складирате храната си?
Дворът има нужда от това. Ще дарявате на управниците си.
По дяволите, не! - Какво?
Искаш да дадат малкото си храна на невидимите ти крал и кралица?
За тях е опасно тук.
Опасно е да взимаш храната на хората.
Не ми се пречкай. - Знам, че сме на една страна.
Мога да те убия само с поглед.
Хората трябва да се организират.
Трябва им... - Първо трябва да им се помогне.
Иначе кралят и кралицата ти ще управляват само кости.
Дали искат това?
Е... - Мислиш ли?
Не. - Тогава ми помогни.
Количките твои ли са? Негови?
Да ги издърпаме. Претърсихте ли сградите зад нас?
Изоставени са. - Достатъчно умна си.
Градът е разрушен от създанията. Идват отнякъде.
Първо трябва да обезопасим.
Могат ли бойците ти да помогнат в претърсването?
Ако има подземен двор, под града трябва да има много катакомби.
Като в Грешит.
Ако беше само едно подземие, вампирите щяха да го открият досега.
Трябва да се крият в мрежа от тунели и помещения.
Толкова голяма мрежа, че и леговището на вампирите е там.
Трябва да са навсякъде.
Когато започнах пътуването, имах много простичък план.
Планът се промени.
Планът вече е завоевание.
Убийте всичко, което видите!
Освен ковача Хектор. Той е мой.
Започвайте!
Превод: Koen http://subs.sab.bz