Хироши! Ставай, че ще закъснееш.
Сънувал ли съм всичко?
Събуди се все пак! Изплаши ме тази нощ.
Взе, че припадна точно пред вратата. Какво се случи?
Нищо... - Как така нищо?
Ела, закуската е сервирана.
Не, това не беше сън.
Добро утро, Кудзуми. - Най-обикновена сутрин.
И децата са същите.
Само с една явно нещо не е наред.
Момичето, убиващо хората с голямата коса...
Оказа се, че това е Кусинада. Какво става?
Умнико... - Здравей, Канаме.
Изглеждаш странно. Здрав ли си?
Здрав съм. - Тогава...
Всички по местата! Часът започна.
Ще те чакам след часовете в библиотеката.
Я, Кусинада я няма. Необичайно е за нея.
ОБЛАДАНИ ОТ ВЪЛЧИ ДУХ
Седма серия ЗАГУБА
Ето, никак не става.
Лельо Каори?
Лельо Каори! - Какво?
Как се чувствате? Пак ли ви е лошо?
Не, не се тревожи.
Може би трябва да починете? - Всичко е наред.
Това не мога да го направя. - Сега.
Да, тук трябва да е така.
Разбра ли? - Да.
Мана? - А може ли да послушам как свирите?
Добре.
Ето го списъкът.
Давам ви го, защото ви вярвам. Не го показвайте на никого.
Такива като тях нямат място тук. И...
Но вие сте друг! - Нищо, аз съм тук за малко.
Уреждам си нещата и веднага си тръгвам.
Хироши Кудзуми...
За какво искаше да поговорим?
Трябва да отида да взема Мана.
Извинявай. Но трябва да поговорим за нещо.
Макар че би било по-добре да се посъветвам с баща ти.
За вълците Джоога.
Тук винаги са се прекланяли пред Великия Бог.
Някога в тези краища са се въдели вълци.
Те са станали въплъщение на Великия Бог, който пази Джоога.
Помниш ли как с баща ти разговаряхме за вълците Джоога и Великия Бог?
Да. - Може и досега да живеят в планините!
Би ми се искало да вярвам.
Но не може никой да не знае за такива огромни вълци.
Докато има поверия за Великия Бог,
вълците Джоога също ще живеят в легендите.
Ето какво отговори той.
Макар че вече си мисля - ами ако всичко е наопаки?
Наопаки?
Мисля, че местните вярват във вълците Джоога и им се кланят като на бог.
Затова и не ги споменават в легендите.
Значи вълците Джоога и досега не са измрели?
Да, само че мисля, че не са вълци в истинския смисъл на думата.
Писано е, че някога тук са живели големи вълци, това са вълците Джоога.
Колкото повече ровя, толкова по-мътно става.
Тоест?
Много малко неща показват, че наистина са се въдели тук.
А и е странно, че никъде, освен в Джоога, не знаят за тях.
Имам едно предположение. - Предположение?
Ами ако вълците Джоога не са обикновени вълци? Какво ще кажеш?
Ако, например, са същества с човешки разум?
Като върколаците. - Върколаците?
Не трябва да забравяме и за "злата" червена луна. Тя носи нещастия.
Червената луна...
Да, тя означава беда.
А знаеш ли за кометите?
Те също са предвестници на беди.
Да, чувал съм.
Например Халеевата комета, която на всеки 75 г. минава около Земята.
Считат я за зла звезда, която носи епидемии.
Ясно.
В Джоога "злата" луна, както и тази звезда, предвещава беди и нещастия.
Тази година лятото е много влажно и горещо.
Горещите и влажни дни продължиха много дълго.
Затова и хасаку не се родиха.
Където и да четях, все изплуваха вълците Джоога и "злата" луна.
След това научих за някаква "броилка Джоога".
Сякаш... - Какво има?
Не, нищо.
Добре.
Струва ми се, че в нея е скрита някаква тайна.
Макар че броилки има навсякъде.
В общи линии, за да науча повече, ще погледна в градската библиотека.
Давай, успех.
Трябва да говоря с баща ти, когато намеря текста на броилката.
Добре, ще му кажа. - Чао.
Мотаеш ли се? Не трябва да се бяга от училище!
Учителите те хвалеха за усърдието...
А сега не приличаш на себе си. Какво е станало?
Или геологията ти омръзна?
Казах ти, че съм от бедно семейство.
Трябват ни пари за прехрана, затова се наложи да работя.
Какъв ужас... И защо дойде в университета?
Дръж.
Храниш се с чужди боклуци, а твърдиш, че си беден.
Да си беше сготвил... - Благодаря.
Усмихвай се по-често, отива ти.
Извинете, да бяхте почукал.
Вече не очаквах, че ще дойдете отново.
Ами...
Точно така!
Още тогава забелязах колко красива усмивка имате.
Извинете, че така...
Нищо. Впрочем, свирите много хубаво.
Да бе... Имам още толкова да се уча...
Исках да уча в Токийската консерватория.
И защо размислихте?
Не мога да напусна този град, затова се отказах от плановете си.
Уча едно момиченце да свири и тя донесе сладкиши. Ще ги опитате ли?
Какви ги върша?
А кой ще отмъсти за Миеко?
Той май си тръгна.
Да.
А сладкишите са много вкусни.
Наистина ли? Много се старах заради вас, лельо Каори.
Благодаря. Ще започваме ли?
Приятен апетит!
Знаеш ли, Мана, трябва да поговорим за някои неща.
За какво?
Немуру, аз се заех с лечението на това момиче.
Здравейте, бих искала да почета за "броилката Джоога".
Броилка? Изчакайте...
Броилка, броилка... Намерих я.
Има такава. - Наистина ли?
Да. Ето я там, на рафт Д-13.
Много благодаря!
Размахът на голямата коса при пълнолунието на червената луна.
Ритуалът на падналите вълци.
Добър вечер. Аз съм Кудзуми.
Ако идваш за Мана, баща ви вече я взе.
Извини ме. Сигурно сте се разминали.
Не, вие ме извинете, че идвам толкова късно.
Хироши Кудзуми. Тук съм.
Здрасти... - Вие сте...
Не лъжа, повярвайте!
Тук имаше момиче с голяма коса.
Вярвам ти.
В този град вилнеят загадъчни убийци.
Вие сте същият. - Да. Ще поговорим ли?
И вие ли сте видял убийство?
Да, само че преди четири години.
И аз, както и ти, изтичах да съобщя за това на полицията.
В участъка нямаше никого, а всички улики изчезнаха.
А тогава убиха...
Миеко Синдзю, годеницата ми.
Учехме в един университет.
Тя дойде тук, за да изготви дипломната си работа.
А тук...
Що се отнася до тези загадъчни убийци...
По този повод...
Момичето с голямата коса от шайката им -
това е съученичката ми Немуру Кусинада.
Наистина ли? - Да, точно така.
Мълчах, защото всички щяха да ми се подиграват.
Но се надявам, че поне вие ще ми повярвате.
Да, аз ти вярвам.
Да... Ето, значи, как е.
Извинете, че...
Извини ме, че не се представих. Казвам се Сюичиро Сакаки.
Сакаки...
Те са чудовища. - Чудовища?
Не са никакви хора.
Кудзуми... - Какво?
Имам една молба.
Помогни ми.
Ето ме и мен. - Здравей.
Къде е Мана? Бях при Каори, тя каза, че ти си я взел.
Какво става? - Този лук...
Питам за Мана.
Мана, може ли да вляза? - Какво?
Какво става? Татко се тревожи...
Плачеш ли? - Няма такова нещо.
Какво става?
Леля Каори днес каза, че няма да ме учи да свиря. Просто така...
А каза ли защо?
Заради лошото си здраве.
Тя винаги е разстроена, затова исках да бъда с нея. Но...
Разбирам, аз също се тревожа за нея.
Дай да идем при нея не на урок, а просто на гости.
Не плачи.
Ей, има ли някого?
Има ли някого?! - Може да не викаш.
Кой е тук?
Ти също...
И ти ли си от тях?
От кои?
И ти ли си станала паднал вълк?
Паднал вълк? Ами да.
Имала ли си любовник? Или просто любим?
Ами да, май...
Значи твоето момче по нещо прилича на Цумухана.
Цумухана? За Исеи ли говорите?
Аз го обичах, затова се зарадвах, когато ме целуна.
А после се оказах тук, а него... него...
Извинете... - Какво?
Какво е това за падналите вълци? - Още ли не са ти разказали?
Не.
Ясно. Това са хора, но не съвсем.
Заваля дъжд. - Дъжд ли?
Тук няма прозорци. Сигурно сме в мазе.
По звука на водата в улуците може да се разбере, че вали.
Разкажете ми за Цумухана.
Той умря. Наруши правилата и извършиха пречистването на падналите вълци.
Пречистване?
Простичко казано - убиха го.
Той беше паднал вълк и ме целуна.
Така и аз престанах да бъда човек.
Може би човек, а може би не.
Ето, сега миризмите не ме оставят на мира.
И теб ли? - Какво?
Ти... ти си друга.
Не си паднал вълк.
Миришеш просто като паднала.
Кусинада...
В следващата серия:
Осем. Вълкът ще тръгне срещу него.
Никой няма да чуе воя на падналия вълк,
който е нарушил правилата.
И ручейчета от сълзи ще заблестят в очите на ловеца.
Събитията се въртят като в калейдоскоп.
Мога само да гледам и да не разбирам какво се случва...
Превод: yvetted