Добре де, Канако. Поне една целувка.
Не, не бива. - Защо?
Мразиш ли ме? - Обичам те, но...
Тогава... - Не, не!
Не бива... - Канако, искам...
Но... - Искам те цялата.
Обичаш ли ме? - Да.
ОБЛАДАНИ ОТ ВЪЛЧИ ДУХ
Четвърта серия ПРЕДЧУВСТВИЕ
Това е всичко за днес.
Деца, внимавайте по пътя за вкъщи.
Хиро, какво ще правим днес? Сладкиши ли ще хапнем?
Или ще потренираме преди празника на реколтата?
Няма ли други варианти?
Цумухана, не досаждай толкова на Кудзуми.
Да, разбира се!
Заграбване! Заграбване!
Исудзу...
Хиро, чух в някаква пиеса, че пречките само укрепват любовта.
Затова нека не се предаваме!
Така значи...
Мислех, че ще идем заедно вкъщи, а се оказва, че си дежурна, Кана.
Извинявай, в библиотеката има много работа.
Макар че днес ще се занимавам само с моите изследвания.
Може би ще дойдете с мен?
Да!
О, това е интересно!
И още...
Канаме, може ли да ги сложа на масата?
Не бива. - Добре.
Ето, вземи още.
Хиро, дръж се!
Да не ги изпуснеш!
Исках да науча повече за някои народни предания в Джоога.
Това са нещо като градски легенди.
Легенди?
Съвременни страшни приказки, казано по-просто.
Какви например? - Да видим.
Чували ли сте например за редицата червени светулки?
Можеш да ги срещнеш посред нощ в стария град.
Този, който ги види, го сполетява нещастие.
Но, колкото и да е странно, никой не ги е виждал.
Ето и още...
Отдавна в Джоога оглеждат хасаку и ги делят на осем части.
Но не просто го разчупват на парчета.
Хасаку символизира страшни убийства.
Как ви се струва? Завладяващо, нали?
И... това всичко ли е? - Да.
Някак е объркано.
Едно не разбирам.
Явно веселият край се е изгубил някъде.
Стига, Исудзу! Това не е някакъв виц!
Наистина ли? Гадост!
Градски легенди?
Кана няма да може да устои на това.
А ако в бъдеще стане ученичка на баща ти?
Не, надали.
Защо? С нейното усърдие всичко е възможно.
В понеделник ще тренираме преди празника на реколтата.
Приготви се! - Ще ходим ли все пак?
Разбира се! Празникът вече не е само в планините!
Трябва да сме по-бързи!
Чао, Хиро! До следващата седмица!
Хироши! - Исеи?
Не се плаши така. В действителност не съм такъв.
Какво искаш?
Ами аз... исках да поговорим.
Например за училището.
Не викай, моля те. Аз не съм такъв.
Ако искаш да говориш за училище, трябва да извикаш Исудзу...
Исудзу само ще ни попречи.
Исеи, спри!
Само час или поне половин час...
Братко! Братко! Братко!
Хиро, брат ми е малко изморен.
Извини го.
Стегни се, братко!
Сигурно заради горещината ти се върти главата.
Успокой се и всичко ще е наред.
Сега ще донеса вода, почакай минутка.
Това е много странно.
Мана, защо се цупиш?
Не се цупя. Просто казвам, че поне на разходка мога да изляза и сама.
Не говори така. Татко помоли да излизаме заедно.
Ти никога не го слушаш.
Стига вече.
Щом вече сме тук, нека да разгледаме околностите.
Е, добре.
Спри, братко.
Погледни.
Какво е това?
Статуя на вълк?
На вълк? Дали е свързана с легендите за вълците, които разказва татко?
Ще му разкажем, когато се върнем.
Да, той ще се хване точно за това.
Братко! Братко!
Какво е това? - Нищо, да вървим.
Що за погледи?
Мен ли гледат? Или...
Случило ли се е нещо? - Не, наистина.
Как така?! Изведнъж се замисли!
Да се прибираме.
Цигулка?
Прекрасна музика. Става ти леко на душата.
Колко хубаво.
Това е волята на Великия Бял вълк.
И вие ли слушахте?
Да! Такава прекрасна музика!
Много благодаря.
Не искате ли чай?
Но...
Да, с удоволствие! - Моля, не се срамувайте.
А, това си ти.
Сега ли?
Добре.
Значи се казваш Мана?
Фамилията ми е същата.
Наистина ли? - Аз съм Каори Мана.
Ако ми беше дъщеря, щеше да се казваш Мана Мана.
Да бе...
Почерпи се. - Много благодаря.
Ето и за теб. - Благодаря.
Вкусно е! - Така ли? Радвам се, че ти харесва.
Извинете, че нахлухме така.
Не се тревожи, винаги каня съседи или минувачи.
Живея сама, затова и си търся събеседници.
Каори, а вие винаги ли свирите на цигулка?
Да, когато имам време.
Макар че не свиря много добре.
Ама че сте! Не знам как да го кажа, но музиката ви ме докосна.
Благодаря.
А на теб харесва ли ти цигулката, Мана?
Да, макар че никога не съм свирила и нищо не разбирам,
но звукът ми се стори много красив.
Не искаш ли да опиташ да посвириш? Почакай малко.
Братко, нима може? - Изобщо не знам.
Вземи тази. Мисля, че ще ти подхожда.
Свирех на нея на твоята възраст.
Първо ще ти покажа как да я държиш.
Отпусни рамото.
Дръж я между лявото рамо и брадичката.
Да, така.
Е, братко?
Мана изглежда прекрасно, нали?
Мисля, че да.
Наистина ли? Братко, само недей да ме ласкаеш.
А сега дай да опитаме да посвирим.
Първо най-простото.
Да, учителко Каори! - Учителко?
Братко! Братко! Къде си?
Братко! - Брат ти излезе.
Каза, че отива в Центъра за лекарство.
Сам? - Да.
Не се притеснявай, вие сте наши деца.
Това ли е всичко?
Извинете, остана ни съвсем малко в резерва.
Това е всичко, което можем да ви дадем сега.
Ясно.
Извинявай, че те повиках през уикенда.
Нищо, аз също имах нужда да се поразходя.
Какво искаше да ми кажеш?
Много се чудех дали трябва да го кажа.
Исеи...
Обичам те.
Още от първата ни среща...
Знам, че много момичета те харесват. И много пъти исках да отстъпя, но...
Исеи! - Прости ми...
Моля те, слизай...
Следващият път непременно ще ти дам отговор. А сега, моля те, слизай.
Добре.
Извинете, че се заседяхме толкова.
Ти пък... Беше весело.
Мана, ела пак да се учиш.
Ще стане още по-добре.
Добре! - Довиждане.
Чао! - Чао.
Тя е забележителна! Струва ми се доста изтънчена.
Да, може би музиката зависи от характера.
Братко, пак се правиш на всезнайко.
Нима не съм прав?
С такава нежност би могла да свири само Каори.
Да, сигурно...
Познаваш ли го? - За първи път го виждам.
Случило ли се е нещо?
Не, просто се обърках.
Така значи...
Ако искате, ще ви помогна. Заповядайте.
Миеко...
Ох, забравих си шапката у Каори.
Не бях забелязал. Добре, сега ще изтичам.
Прибирай се вкъщи. - Не, вече е късно. Вземи я утре.
Спокойно. Сигурно и Каори се притеснява.
Гадост, бърка се в чужди работи.
Извинете, оказва се, че вие провеждате геологически изследвания?
Видях картата и помислих, че сте турист.
Нищо, често ме бъркат с турист.
Това ли работите? - Не, готвя аспирантура.
Ясно.
Не ви ли харесва? - Не, чаят е вкусен.
Работата е не само в листата, но и в това как ги запарвате.
Благодаря.
Защо се усмихвам?
Защо водя този празен разговор?
Какво изобщо...
Извинете...
Кудзуми, какво стана?
Извинете, сестра ми си забрави шапката.
Тази ли? - Да.
Заповядай. - Благодаря.
Трябва да тръгвам.
Добре. Заповядайте пак, когато решите да се откъснете от изследването.
Ако имам възможност.
Каори, това ваш познат ли е? - Не, срещнахме се днес.
Ясно.
Какво толкова съм направила?
Какво? Има някой наоколо, но...
Знам!
Прекрасно го разбирам!
Червените светулки!
Аз го обикнах!
И той ме обикна!
И нищо повече!
Всичко разбирах!
Но какво можех да направя?! Влюбих се!
Вие няма да ме разберете! Никога няма да разберете...
какво означава да обичаш!
Защо си тук?
Защо си се появила на света?
Отговори! Отговори!
За да пазя закона!
Какво е това? Сънувам ли?
Полиция! Някой...
Защо не работи?
Има ли някого?! Има ли някого?!
Какво е станало? - Вие...
Тук няма нищо.
Не ви лъжа, повярвайте.
Тук имаше жена с голяма коса...
Вярвам ти.
В този град действа странна група убийци.
В следващата серия:
Пет. Боговете и почитаните вълци
таят своята мъка.
Ловците под алената луна
ще възхваляват скръбта и ще замахнат с голямата коса.
Нещо не е както трябва. Крият нещо.
Сякаш целия град пази тази тайна.
Но аз не знам каква е тя.
Превод: yvetted