The Eastern Spirit Subbing Squad представя
Здрасти!
Мими!
Как си?
Улових сигнал!
Каква чудна мелодия...
ЛОВЦИ НА ИЗГУБЕНИ ГЛАСОВЕ
Анимационно студио КОМИКС УЕЙВ
Сценарий МАКОТО ШИНКАЙ
Композитор ТЕНМОН
Художник ТАКУМИ ТАНДЖИ
Режисьор МАКОТО ШИНКАЙ
Иска ми се пак да чуя онази песен.
Добър вечер! - Добра да е.
Благодаря, че ме изпрати. Почакай тук, ще ти донеса ядене.
Мамо? Днес си подранила!
Просто е забравила лампата.
Татко, прибрах се.
Как се вмъкна тук?
Мими, престани!
Добър апетит!
Онази песен наистина бе изумителна. Кажи ми, ще я чуя ли отново?
Лека нощ, Мими!
Какъв беше този проблясък?
Навярно ми се е привидяло.
Язаки Ю? Продължавай все така!
Добре. - Уатасе Асуна?
Идвам.
Асуна отново се е справила най-добре. - Пак ли?
Отлична работа.
Ама че зубрачка!
Преди да си тръгнете, трябва да ви предупредя.
Забелязали са диво животно край моста Обучи.
Приличало на мечка.
Приберете се направо вкъщи.
Най-добре се движете заедно с някой съученик.
Добре!
Ваканцията наближава. - Надявам се тази година да отида.
Асуна! Искаш ли да се приберем заедно?
Съжалявам. Наистина бързам.
Благодаря, че попита.
Добре, някой друг път.
Пет килограма ориз, моля. - Пак заповядай.
Не ти ли тежи? - Ще се справя.
Какво прекрасно време!
Птиците изведнъж замлъкнаха.
Какво, за бога...
Остави ме!
Отдръпни се.
Всичко е наред.
То умира.
Не!
Съжалявам, че те забърках.
Това е за последно.
Почакай... - Довери ми се.
Дойдох тук, за да те срещна.
Събудила си се. - Да.
Опасността отмина. Можеш да се прибереш.
Ти ме спаси, нали? Благодаря ти!
Повече не идвай в тази планина.
Мими?
Не съм сляп! Бяха застанали точно тук.
Две деца, толкова високи... - Деца ли?
Командире!
Елате да погледнете.
Уатасе, знаеш ли какво е станало с Асуна?
Надявам се, че не се е разболяла.
Навярно сте чули.
Мечката пак се е появила на моста Обучи.
Да! Била ударена от влак! - Аз чух, че е мъртва.
И така...
Възможно е още да е наоколо. Бъдете внимателни.
Ю, ще предадеш ли това и на Асуна? - Разбира се.
Между другото, учителят, който ще ме замества
докато съм по майчинство, пристига утре.
Тя красива ли е? - Съжалявам, но е мъж.
Отивам!
Чух, че е станало на моста оттатък. Истински ужас.
Отново са пуснали влаковете. - Няма що, по един през два часа.
Здравей, Асуна! - Здравейте!
Прекрасен ден, нали? - Да...
Г-н Сато? - Как сте?
Чухте ли за мечката?
Тук е!
Вижте.
Издънки на растения... Това е свойство на вита аква.
Вече кристализира.
Вероятно някой е излязъл на повърхността.
Претърсете околността!
Предположих, че ще се върне, въпреки че я предупредих.
Права си. И аз исках да я видя.
Помолих те да не идваш тук.
Просто...
Мими!
Малка предателка!
А се правеше, че харесваш само мен. Само си се подмазвала.
Аз първа открих това място.
Не можеш да ми забраниш да идвам тук.
За мен важи същото.
Дойдох по своя воля. Казвам се Шун. Приятно ми е.
Аз съм Асуна.
Ръката ти!
От вчера ли кърви? - Нищо ми няма.
Аз съм виновна.
Обезателно трябва да отидеш в болницата.
Майка ми работи там.
Запасила си се с неща за всяка ситуация.
Да, но за пръв път се налага да посягам към тях.
Събирах ги едно по едно и ги складирах тук.
Пък и това е най-доброто място за слушане на радио.
Радио?
Готово! - Благодаря.
Искаш ли да чуеш?
Използвам кристала като проводник.
В зависимост от времето и деня можеш да хванеш различни сигнали.
Този камък... - Готово е.
Вземи.
Нали ти казах? Музикална програма.
Искаш ли? - Благодаря, бях гладен.
Веднъж успях да хвана една наистина странна мелодия.
Беше различна от всичко, което съм чувала някога.
Звучеше почти като песен, излязла от нечие сърце.
Беше едновременно тъжна и жизнерадостна,
и за момент почувствах, че вече не съм сама.
Не бих могла да я забравя. Ще ми се да я чуя отново.
Шун?
Нищо ли няма да ме попиташ? Навярно въпросите напират в теб.
Например: "Каква беше онази мечка?" - Да.
Имам твърде много въпроси.
Така и до сутринта няма да успеем, затова утре ще дойда отново.
Идвам от много далечно място, наречено Агарта.
Агарта? Това в чужбина ли е? - Да.
Дойдох да проверя нещо и да се срещна с един човек.
Желанието ми се сбъдна. Не съжалявам за нищо.
Наистина ли? - Да.
Стъмва се. Трябва да се прибираш. - Ще си тръгна, щом утихнат цикадите.
Асуна.
Искам да те благословя.
Затвори очи. - Добре.
Това... целувка ли беше?
Асуна.
Искам да живееш както досега.
Нищо повече.
Съжалявам, ще се видим утре.
До утре тогава.
Сърцето ми щеше направо да изскочи.
Шун...
Значи тя е чула прощалната ми песен.
Нарече те Мими, нали?
Моля те, отведи Асуна на по-добро място.
Непоносим страх е сковал сърцето ми.
Но в същото време чувствам също толкова силно щастие.
Сякаш мога да протегна ръка и да ги достигна.
Асуна, прибрах се.
Добре дошла! Сигурно си уморена от нощната смяна.
Направила си два обяда? - Единият е за приятел.
Ще закусиш, нали? - Да.
Да хапнем заедно!
Какви ги говориш? Нали вече си яла?
Да, но още съм гладна.
Не става. Ще закъснееш за училище.
Асуна, искаш ли довечера да излезем и да вечеряме някъде?
Дадоха ми почивен ден. - Наистина ли?
Ще се прибера преди шест. - Преди шест?
Днес е събота. Къде ще ходиш?
При един приятел. До скоро!
Къде ти е шалът? - Изгубих го. Ще си купя нов.
Приятен ден!
Приятел, а?
Сигурни ли сте? Разбирам. Да, да.
Утре ще я попитам.
Казах му, че ще дойда днес.
Сигурно дъждът му е попречил.
Прибрах се.
Мамо, ще ми донесеш ли хавлия?
Виж се! Цялата си вир-вода.
Не си ли взе чадъра?
Не... И сама мога да се подсуша.
Мамо?
Какво има?
Открили са тялото на момче на брега на реката.
Твоят шал е бил увит около ръката му.
Асуна... Момчето е мъртво.
Сигурно е някой друг.
Няма как да е паднал, нали?
Добре съм. Сигурно е някаква грешка.
Да отложим вечерята за друг път. Навън вали,
а и имам доста домашни.
Асуна... - Нищо ми няма.
Шун!
Татко няма да се върне повече, нали?
Той не би искал такова нещо.
А и все повтаряше, че смъртта е част от живота.
Ала...
Така съпругата му починала.
Завладян от мъка,
Изанаги решил да иде в царство Йоми, скрито дълбоко в земните недра,
и да върне жена си Изанами обратно към живота.
След като пътувал дълго под повърхността,
той най-сетне я открил. И тя му рекла:
"Не мога да напусна страната на сенките,
освен ако богът на Йоми не ми позволи да се върна с теб.
Но за да стане това, има едно условие.
Докато разговарям с бога, ти не трябва да поглеждаш към мен. "
Но Изанаги нарушил обещанието си.
Той отворил портите на Йоми
и съпругата му останала затворена в подземното царство.
Това е написано в първи том на "Митология на Коджики".
Подобни митове за хора, които са слизали под земята
в търсене на свои близки, се срещат по целия свят.
Страната на сенките, Йоми, Хадес, Шамбала, Агарта.
Имената са различни,
но според преданията това са подземни светове.
Някои хора са убедени, че там се пази тайната на живота.
Време е да се прибираме.
Имате проблем с Асуна?
Не, дори напротив. Любопитно ми е какъв ученик е била.
Винаги се държи добре и е много мило момиче.
Баща й е починал, когато била малка,
а майка й работи в болницата и е доста заета.
Мисля, че се престарава в ролята на добра дъщеря.
Разбирам.
А и нали откриха тялото на онова момче...
Асуна, няма ли да се прибираш? - Исках да попитам нещо г-н Морисаки.
Не го харесвам особено. Днешният урок бе направо зловещ.
Зловещ ли? - Чух, че жена му е починала.
Извинете. - Е?
Прибрал се е вкъщи.
Довиждане! - До утре!
Извинете, но трябваше да ви попитам нещо.
Почакай тук за момент.
Пиеш ли кафе? - Да, с малко мляко.
Благодаря. Извинете, че ви се натресох така.
Попитах г-ца Икеда къде живеете.
Тук съм под наем. Чувствай се като у дома си.
За съжаление точно се нанесох и разполагам само с книги.
Е, какво искаше да ме питаш? - Става въпрос за днешния урок.
Да. Забелязах, че слушаш много внимателно.
Искаш да върнеш някого от мъртвите ли?
Значи ти си срещнала онова момче от Агарта.
Виж това.
Наричаме ги Кецалкоатъл.
Те са пазителите, които вардят входовете за Агарта.
А какво ще кажеш за този?
Наподобява онзи от предишната снимка.
Това е статуя на 3000 години, изобразяваща шумерски бог.
Някога такива божества са населявали целия свят
и са напътствали все още младото човечество.
Това са били Кецалкоатъл.
Но човечеството се развило и боговете станали излишни.
Кецалкоатъл осъзнали, че вече не са необходими
и се скрили под земята заедно с няколко племена.
Племена? - Група хора последвала Кецалкоатъл
в подземното царство Агарта.
Говори се, че там се крие изгубеното познание на боговете,
което можело да изпълни всяко желание.
Дори съживяването на мъртвите! - Агарта наистина ли съществува?
Кой знае... Може да е просто легенда.
Аз само изучавам различните теории по темата.
Но...
Стъмва се. Време е да се прибираш.
Благодаря ви.
Едва ли съм ти помогнал особено. - О, напротив...
Г-н Морисаки, убедена съм, че Агарта съществува.
Трябва да тръгваш. Не се отклонявай от пътя.
Мими?
Почакай, Мими!
Спри!
Къде си?
Шун! Знаех си!
Коя си ти?
Нима се е сближил с местен?
Шун? - Той е мъртъв. Забрави го.
"Архангел"! Трябва да бягам!
Момче от Агарта, предай ни ключа!
Кои са тези хора?
Проклятие!
Не ги наранявайте! Те ще ни отведат до входа.
Твоят камък... - Ключът ли?
Дойдох на повърхността, за да го върна.
Тук не могат да ни последват. Изчакай утрото и се прибери.
Значи Агарта наистина съществува под земята?
И това ли ти е разказал?
Шун, възможно ли е да си си изгубил паметта?
Ти шегуваш ли се?
Тук са.
По дяволите, влязоха!
Кажи ми къде сме.
Побързай! Ще ни настигнат.
Шун, къде сме... - Вече ти казах: Не съм Шун!
Освен това не съм длъжен да те спасявам.
Щом не си Шун, кой си тогава?
Тихо! Ти остани тук.
Какво има? - Пазител.
Много отдавна пазителите наставлявали хората.
Но заради отровения въздух на повърхността,
повечето от тях изгубили разума си.
Би било хубаво, ако можеха да си спомнят...
Шун! - Остани там!
Добре ли си? - Ключът ще го убие. Вземи го.
Не искам да умира. Ще трябва да го приспя.
Шун! Шун!
Щом Кецалкоатъл е тук, и входът е наблизо.
Добре ли си? Да бягаме.
Господа, това е Пакицетус. Мислех, че видът им е изчезнал.
Що за животно...
Далечен прародител на кита. Убийте го.
Трябва да съберем доказателства. - Вземем ли ключа, няма да е нужно.
Действайте.
Не!
Предай ми ключа. Или ще убия момчето.
Не го слушай. - Мога да убия и двама ви.
Шун... - Ще го взема при първа възможност.
Не спирай.
Наглеждайте момчето. - Това ли е входът?
Така изглежда. Експлозивите и пробиването ще са безполезни.
Доближи ключа до светлината.
Какво чакаш? Направи го!
Междуземното море... Най-сетне!
Добра работа, мъже. - Командире, какво правите?
Нататък ще продължа сам.
Поздравете старците в Европа от мен.
Спри!
Шун!
Какво значи това?
Г-н Морисаки? - Вече нямам причина да съм ви враг.
Отдавна мечтаех за Агарта. - Агарта е една руина.
Тя не оправда надеждите на "Архангел".
Не ме интересува безсмъртието или познанията на древните.
Искам единствено да възкреся жена си.
Ваша си работа.
С връщането на ключа моята задача приключи.
Как се казваш? - Асуна.
Аз съм Шин, по-малкият брат на Шун. - Значи Шун наистина е...
Брат ми е мъртъв. Той знаеше, че е нарушил правилата
и няма да оцелее за дълго на повърхността.
Трябва да вървя.
Можеш да излезеш и без ключа.
Извинявам се, че те забърках в това.
Шин...
Изложих те на опасност.
Г-не, защо го направихте?
Чувала ли си за "Архангел"? Това е единствената организация,
която признава съществуването на Агарта.
Тя иска тайните на този свят, за да управлява с тях човечеството.
В продължение на 10 години търсех входа за Агарта.
Ами хората, които бяха с вас?
"Архангел" е организация на група стари празноглавци.
Бог и светските дела не ме вълнуват.
Искам единствено да видя жена си още веднъж.
Заради нея съм готов да прекося цяла Агарта.
Прости ми, че те въвлякох в това опасно начинание.
Знаех си... Вита аква.
Г-н Морисаки!
Вземете ме със себе си! - Защо? Искаш да съживиш онова момче?
Все още не знам.
И все пак...
Пътуването може да е опасно и не знам кога ще се върнем.
Разбирам риска. - Ела.
Това не е обикновена вода, а "вита аква".
Законът на Архимед не й действа и можеш да дишаш в нея.
Агарта се намира под повърхността. - Г-не, почакайте!
Спокойно. Само си поеми дълбоко въздух.
Заложен е животът на любим човек. Ти направи своя избор, Асуна!
Остана съвсем малко.
Много ми се иска да бъде щастлива. Хайде да се помолим за това.
Няма нужда. Раждането й ще бъде най-голямото щастие.
Точна така. Скоро трябва да се родя.
Звезди?
Мими?
Събуди ли се?
Това мъниче изскочи от чантата ти.
Довела си го с теб. - Не съм.
Кога успя да се вмъкнеш?
Само ще ни се пречка по пътя.
По пътя ли? Господине, къде сме?
Предлагам да се изкачим по тези стълби. Да вървим.
Там има нещо. - Да.
Това е Кецалкоатъл, пазител на портата.
Наблюдава ни. - Ще трябва да го отстраня.
Мими!
Мими, ела тук. - Асуна!
Мими!
Да вървим.
Все пак има някаква полза от това мъниче.
Агарта!
Вижте!
Шакуна Вимана! Небесният кораб на Бога!
Точно както е описан в книгите. - Всевишният...
Това е... Клавис?
Или по-скоро парче от такъв. Откъде го имаш?
Спомен е от баща ми. Ползвам го, за да слушам радио.
Спомен?
На латински "клавис" означава "ключ".
Може да ни потрябва на по-късен етап.
Пази го добре.
Ще следваме посоката, в която пое корабът.
Някъде там има нещо, което и двамата търсим.
Заповядайте.
Тук е имало селище. - Уви, останали са само руини.
Ще огледам градините, може пък да намеря нещо.
Ела, Мими!
Отвъд Финистера се намира Портата на живота и смъртта.
Г-не, вижте!
Очаква ни хубава вечеря. Какво ще кажете?
Понякога картофите са отровни. За всеки случай...
Ще ги измия.
А и дрехите ти... - И вашите са доста мръсни.
После ми ги дайте, за да ги изпера.
Картофки!
Бива си ги.
Имаме късмет. Открих и малко сол.
Изненадваш ме. Нима тук ти е забавно?
Докато слушах тоновете от моето радио,
винаги ми се струваше, че някакъв далечен свят ме зове.
Сякаш нещо ми нашепваше: "Мястото ти не е тук".
Тогава срещнах едно загадъчно момче и го последвах дотук.
Откакто дойдохме в Агарта, сърцето ми не спира да препуска.
Затова съм сигурна, че някъде зад хоризонта има нещо...
Липсата на звезди по небето ме притеснява.
Кара ме да осъзная колко самотен е човешкият живот.
Шин Ханаан Праесес.
Ти се справи със задачата си и върна ключа.
Но по пътя си допуснал сериозна грешка.
Мъж и момиче от горния свят си проправят път
към Вратата на живота и смъртта. Разполагат с ключ.
Но аз им го взех! - Имали са още един.
Заради твоята глупост хора стъпиха на свещената ни земя.
Наивната ти постъпка може да ни коства много.
Но задачата ми беше... - Спести си оправданията!
Нима не разбираш?
Някогашното ни величие е минало. Животът тук върви към своя залез.
Желаем единствено достоен край, като станем едно с Астрала.
Но при всяко отваряне на портата нахлуват хора от горния свят
и съсипват крехкия мир, в който опитваме да живеем.
Не ще забравим страданието, което нявга понесохме.
Въпреки че премина ритуала за пълнолетие,
очите ти са още затворени.
Видението на Кецалкоатъл е недостъпно за тях.
Неспособен си да почувстваш дъха на Клавис.
Брат ти имаше много дарби,
но душата му бе слаба, а копнежът по горния свят - силен.
Шин Ханаан Праесес, ще ти поверя нова задача.
Шин! - Шери? Нямаш ли си работа?
Тя ще почака.
Шери, относно Шун... - Знам.
Жалко за него. - Не.
Сигурна съм, че е открил това, което търсеше.
Дадоха ти нова задача, нали?
Трябва да намеря чуждоземците и да взема ключа им.
Това не значи, че ще ги убия. Но ако се стигне дотам...
Как може да те товарят с такава опасна задача?
Хората от селото ни отгледаха след смъртта на родителите ни.
Така ще им се отплатя.
Яж. - Благодаря.
Май трябваше да направим супа.
Вземи.
Какво? - Сприятелили сте се.
По някое време може да се наложи да я изядем.
Шегувам се.
Г-н Морисаки... Напомняте ми за баща ми.
Не ставай глупава.
Вече не помня кога боледува за последно.
Обикновено аз съм тази, която все е на легло.
Съжалявам.
Може ли да те помоля за нещо? - Какво?
Обещай ми, че когато си отида, ще живееш щастливо.
Лиса, следващата ми мисия ще приключи скоро.
Да заминем в моята страна, щом се прибера.
Там може да се подобриш. - Не за това те помолих.
Всички хора умират.
Просто смъртта идва по-рано при едни и по-късно при други.
Аз ще си ида малко преди теб.
Такава е съдбата ми.
Лиса, не говори така.
Ти няма да умреш и аз никога няма да те изоставя.
Не бих могъл да живея без теб.
В това съм сигурен.
Лиса, ти ли си?
Помислих, че ви е лошо...
Асуна? Насън ли говорех? - Не.
Виж ти, дъга.
Тръгнали са към свърталището на прокълнатите.
Трябва да побързам!
Улових сигнал!
Разбирам...
Ето какво съм си представяла, когато слушах радиото.
Земята Агарта.
Да потегляме, Асуна. Скоро ще узнаеш същността на сбогуването.
Не плачи. С теб съм. Всичко е наред, виждаш ли?
Откри ли нещо?
Какво ще правим?
Какво има?
Не ги виждам.
Почувствах го! Ключът е натам!
Изглежда, че могат да се движат само в сенките!
Ела с мен!
Не се бой! Тичай!
Катери се!
Хайде, хвани се!
Моля те, съвсем малко остана!
Хвани ме! Асуна!
Оттук!
Шин, това ти ли си? - Браво, вече не ми бъркаш името!
Намираме се в леговището на прокълнатите.
Мислят, че имате лоша кръв и затова искат да ви изядат.
Да бягаме! - Шин, как ме откри?
При последната ни среща те последвах в Агарта.
По-добре изобщо да не беше идвала! - Исках само да те зърна.
Не говори, ами тичай! Преследват ни!
Това го знам!
Шин, настигат ни!
Асуна, скачай!
Шин!
Ранен ли си? - Да бягаме!
Асуна, нали имаш парче от ключа? - Да...
После ще ми го дадеш.
Шин!
Трябва да го спася.
Чакай ме, дребосъче!
Асуна!
Събуди се, Асуна!
Асуна...
Кон?
Казал ти е да му дадеш ключа?
Изглежда, тук никой не се радва на нашето присъствие.
Какво ще правим с нея?
Какво? Има нещо в тази посока? - Надолу по реката?
Шин!
Има треска!
Асуна? - Шин!
И ти си жива?
Слава богу. Събуди се...
Навярно сме били отнесени от реката. - Лежи, ще ти донеса вода.
Ти!
Ти си от архангелите!
Къде си скрил ключа? Остави го и напусни Агарта!
Защо?
Откъде да знам? Така ми заповядаха!
Предай ключа!
Да идем, където посочи момичето.
Вероятно там ще срещнем хора.
Няма да го изоставя.
Както желаеш.
Хора! - Най-накрая населено място.
Трябва да сме предпазливи.
Скъпи, виж! - Не може да бъде.
От повърхността са. - Наистина ли?
Това е лош знак. - Дано не ни се случи нещо лошо.
Хайде, разотивайте се!
Това момиче беше похитено вчера.
Не е проговорило след смъртта на майка си.
Стойте!
Помня те. Пораснала си, дъще на Дина.
Благодаря ви, че върнахте момичето обратно,
но не можем да ви допуснем в селото.
Забранено ни е да контактуваме с хора от повърхността.
Моля, вървете си.
Поне него няма ли да пуснете? - Тези дрехи... Май е от Ханаан?
Ранен е и има температура. - Какво ли прави заедно с чужденците?
Не може!
Вървете си!
Почакайте!
Манна! Слава богу, върна се!
Моля, простете грубостта ни.
Защо не пускате гостите, спасили внучката ми?
Но, старейшина!
Само за една нощ. Трябва ли да се срамувам заради вас?
Последвайте ме.
Ще ви преведа през страничните улички.
Треската му вече преминава.
Но ще отнеме време да се възстанови напълно.
Все пак ще живее. Не се притеснявайте.
Огромен товар ми падна от плещите. Много ви благодаря.
Прокълнатите ли го подредиха така? - Прокълнатите?
Грозни създания. Не понасят светлина и вода.
Но без тях равновесието в Агарта нямаше да съществува.
Те ненавиждат мелезите.
Мелези?
Значи това момиче...
Бащата на Манна беше от повърхността.
Подобни кръвосмешения са изключително редки, но ги има.
Напуснете селото! - Махайте се!
Не им се сърдете.
Жителите на селището считат вашето идване за лош знак.
Асуна.
В продължение на столетия, крале и императори от повърхността
са идвали да грабят от богатствата и знанията на Агарта.
С тяхна помощ са печелели войни и са завладявали нови територии.
В замяна получихме само мъка и безкрайни страдания.
Лидерите сринаха града ни, стократно по-величествен
от всеки друг на повърхността. Раждаемостта падна почти до нулата.
В момента са останали една шепа села.
Ето защо се изолирахме от горните хора.
Сложихме врата, която се отваря само със специален ключ.
Елате, ще ви покажа библиотеката си.
Малката ми гостенка ще ми помогне ли да приготвя вечерята?
Разбира се. - Оттук.
Мими...
Манна...
Какво друго да направя? - Би ли нарязала онази голяма ряпа?
Добре. Тази ли?
Да.
Ех, ряпа...
Никога не бях виждал ядорико да се привързва така към горен човек.
Така ли наричате котките тук? - При нас животните са децата на Бог.
Растат заедно с хората, а когато изпълнят предназначението си
се сливат с Кецалкоатъл и живеят вечно.
Всевишна...
Мими, не съм и мислела, че си такова важно зверче.
Ще ми направиш ли услуга?
Можеш ли да изкъпеш Манна, докато вечерята стане готова?
Къпане!
Колко е приятно...
Манна, почакай!
Как ви се струват новите ми дрехи? Старецът ми ги даде.
Изобщо не ти отиват.
Защо плачеш? - Много е вкусно!
Старейшина, бихте ли отговорили на последния ми въпрос?
В Агарта е забранено да се възкресяват мъртвите.
Значи все пак е възможно.
Животът и смъртта са само струйки от огромния поток на битието.
На хората е забранено да се месят в течението му.
Кой го е забранил? От кого трябва да искам позволение?
Всичко, което ми разказахте, отдавна ми е известно!
Но в книгите не пише как и къде мога да срещна мъртвите.
Моля ви, разкажете ми!
Скръбта за починалите е обяснима, но да се нарушава покоят им е грешно.
Не трябваше да увличате това младо дете в илюзиите си.
Асуна е тук по своя воля!
Аз...
От 2000 години сте се сврели тук и се кланяте на неизвестно божество!
Млада госпожице, извинявам се, но бихте ли проверили как е момчето?
Върви. - Добре.
Тези дрехи въобще ни ти отиват.
Пак ли започваш, заядливец!
Защо го направи? Защо ме спаси?
Защото и те ме спаси, не помниш ли?
Принудиха ме да заплатя за греховете на брат ми.
Шун?
Шин!
Не бива да ставаш. - Махнете се час по-скоро оттук.
Колко съм глупав!
Трябваше да оставя прокълнатите да те убият и да взема ключа.
Не, трябваше да убия хората от "Архангел" още на повърхността.
Върви си. Казах да си вървиш!
Ще потеглим на разсъмване. Наспи се добре.
Съжалявам, но не мога да укривам хора от горната земя за дълго.
Казах на спътника ти всичко, което знам.
Ще бъдеш ли така добра да спиш при Манна?
Мими.
Братко...
Пътуването им е акт на отчаяние.
И няма сила, която може да ги спре.
Сякаш се върнах в миналото, когато дъщеря ми беше с мен.
Дядо...
Манна, пази се!
До другия край на езерото са два дни път.
Оттам лесно ще откриете мястото, което търсите.
Благодаря ви за всичко.
Асуна.
Мими, качвай се.
Хайде, тръгваме.
Мими?
Струва ми се, че мъничето е изпълнило задачата си.
Не е по силите на хората да управляват ядорико.
Но... Мислех си, че винаги ще бъдем заедно!
Мими! - Асуна, трябва да го приемеш.
Наглеждайте я, старейшина.
Мими!
Г-н Морисаки! Почакайте, тя...
Мими!
Манна, грижи се за Мими!
Мими, да слушаш Манна, разбра ли?
Сбогом...
Учителю, помните ли какво ни разказахте в първия си урок?
Легендата за Изанаги и Изанами? - Помня.
По-късно отидох в библиотеката и прочетох остатъка от историята.
В недрата на Земята Изанаги открил жена си,
но лицето й било изгнило до неузнаваемост.
Ако това е истина, правилно ли е да връщаме някой от мъртвите?
Пътуването ни е към своя край. Трябва да решиш какво искаш,
когато стигнем до Вратата на живота и смъртта.
Огън? Там има хора!
Не... - Това са прокълнатите!
Не се бой. Тук няма да ни стигнат.
Изпълнила е мисията си в нашия свят и сега ще премине в другия.
Поплачи си. И за Асуна също.
Вижте. - Скоро ще бъде тук.
Кецалкоатъл! От най-древните!
Ето как мъничкият живот се влива в общия поток на битието.
Дали Асуна го е почувствала така,
когато е починал близък за нея човек?
Струва ми се, че тук знаем прекалено много за това
колко крехък и незначим е човешкият живот.
Именно това знание ни е довело до разрушение!
В своето лекомислие си заприличал на онзи мъж от повърхността.
Имат пушки!
Ще ги спрат, дори да се наложи да ги убият.
Не беше ли натоварен със същата задача?
Какво ще правиш? - Не знам.
Наистина не знам! Но съм им задължен!
Времето минава, хората си отиват.
Остана да изкачим хребета. Побързай, прокълнатите са наблизо.
Асуна... - Чухте ли това?
Войниците от Амаурот! Бягай!
Прикрий се! Бързо ще ги отстраня.
Учителю! - Опитват се да ни убият!
Шин? - Прецака всичко!
Не ги закачайте. Само ще си навлечете още гняв.
Ти си от Ханаан. Защо защитаваш пришълците?
Те спасиха момичето от селото ви. Така ли им се отблагодарявате?
Ако ги оставим, това само ще ускори разрухата.
Те нямат работа тук.
Отдръпни се!
Върнах си дълга. Бягайте!
Шин!
Костелив орех. - Позволете на мен.
Това е Финистера - краят на земята.
Вратата е в подножието на скалата.
Побързай. Дължиш го на Шин.
Остави всичко ненужно.
Ще се спуснем.
Не мога! Защо не потърсим пътека?
Нямаме време за това. Искаш да срещнеш прокълнатите ли?
Следвай ме.
Учителю!
Асуна!
Асуна.
Чуй ме.
Ти прекоси междуземното море и навлезе в земните недра.
Мислиш, че не можеш да се спуснеш? Защо изобщо дойде в Агарта?
Но тук е прекалено...
Аз... Не мога да го направя.
Достатъчно. Вече няма място за теб в Агарта.
И без това никога не съм се чувствал добре тук!
Разбирам. Ще продължа сам.
Дай ми ключа. В замяна вземи това.
Върви покрай реката и се върни при старейшината.
Нощем влизай във водата, за да не те хванат прокълнатите.
Асуна, трябва да живееш.
Може би искам твърде много, но запомни това от мен.
Ключът премина отвъд Финистера.
Вече не можем да ги стигнем.
Въпреки това няма да успеят да преминат скалата.
Сега си чужд и в Агарта, и на горната земя, момче.
Вече няма място, което да наречеш свой дом.
Сам се обрече на вечно изгнание.
Мисли за това, докато се разкайваш!
Съжалявам, че те пришпорих така. Ще можеш ли да продължиш?
Къде да отида сега?
Асуна...
Руини?
По дяволите!
Осквернена...
Убий... - Изяж...
Асуна...
Ще те благословя.
Мамо, какво означава някой да те благослови?
В какъв смисъл? - В буквалния.
Някой те е благословил? - Да.
Означава, че този някой се радва, задето си на този свят.
Това е благословия.
Асуна! Искаш ли да се приберем заедно?
Асуна!
Асуна, извинявай, че те забърках в това.
Защо ме спаси?
Хората сме самотни същества.
Ще върна дълга си!
Асуна! Защо?
Защо изобщо дойде в Агарта?
Наистина, защо ли?
Бях толкова самотна.
Не...
Лиса...
Скоро ще се видим.
Чакай ме.
Къде изчезна водата?
Осквернена...
Убий...
Не мърдай оттук!
Осквернената. Изяж.
Аз...
Не бива... да умирам.
Асуна!
Зората се показва.
Радвам се, че си цяла, Асуна.
Много ти благодаря.
Струва ми се, че за първи път ти благодаря.
Така изглежда. Изобщо не контролирах тялото си.
Движеха ме мислите ми и нямах намерение да те спасявам.
Какво има?
Очите на Шун имаха различен цвят от твоите.
Той бе по-висок на ръст. И косите ни се различаваха.
Просто си по-малък. - Я виж себе си!
Наистина не приличаш на Шун. - Чак сега ли го разбра?
И все пак...
Стига си ревала!
Братко...
Шакуна Вимана! Лети към вратата.
Учителят ми е там. - Този архангел е успял?
Вимана е кивотът, който носи самия живот.
Финистера!
А аз си мислех, че съм се отдалечила от нея.
Изглежда, че в тъмното съм се въртяла в кръг.
Кецалкоатъл!
Асуна, той...
Разбираш ли?
Навярно е дошъл тук, за да умре.
Вита аква! Значи това е...
Гробище на Кецалкоатъл!
А там е... Вратата на живота и смъртта?
Песен?
Това е предсмъртният обред на Кецалкоатъл.
В прощалната песен те влагат всичките си спомени.
Заедно с нея се променя и околната среда.
Звуковите вибрации разсичат въздуха и неусетно се вливат в телата ни.
Чрез прощалната си песен те оставят своята следа в нашия свят.
Чувала съм тази песен и преди.
Завинаги ще остане в сърцето ми.
Асуна! - Трябва да отида при г-н Морисаки.
Мисля, че няма да се справи сам. - Ами скалата?
Обеща да ни заведе долу.
Шакуна Вимана!
Значи това е господарят на Агарта.
Какво е желанието ми?
През последните десет години мислех за теб всяка секунда.
Опитах да превъзмогна мъката, но се провалих.
Животът без теб е лишен от смисъл.
Лиса, върни се при мен!
Шин!
Звезди! - Значи така изглеждат звездите?
Шин, погледни!
Учителю...
Лиса, любима, ти ли си?
Но защо?
Душата й се нуждае от нов приемник?
Учителю!
Асуна...
Много съжалявам, че отново се срещаме.
Асуна!
Асуна, какво ти става?
В тялото й има душа на мъртвец.
Проклет архангел! Ти й го причини!
Асуна! Не я допускай!
Няма да можеш да се върнеш! Асуна!
Колко е студено...
Къде си, любими?
Лиса!
Момичето не ти ли бе достатъчно?
Скъпи... - Асуна.
Там ли си? - Асуна, върни се!
Проклет да си, веднага я върни обратно!
Окото ти...
Прекалено късно е. Вече заплатих цената.
Лиса...
Ето ме.
Какво е станало, мили? Изглеждаш остарял.
Прости ми, Лиса.
Не, Асуна!
Върни се!
Това момче...
Асуна, върни се! - Познавам това момче.
Какво става със сърцето ми? - Лиса, почакай ме тук.
Няма да се бавя.
Веднага прекрати това! Лиса няма никаква вина!
Живите са по-важни от мъртвите!
Шин?
Тръгваш ли си вече?
Сбогом.
Лиса!
Лиса.
Съжалявам, че не успях да те предпазя.
Почакай, Лиса!
Не си отивай! Обичам те!
Намери... своето... щастие.
Моля те, убий ме.
Чух глас. Той ми каза да продължа и да приема загубата.
И ти го чу.
Това е проклятието, което човечеството трябва да носи.
Но също така вярвам, че е и благословия.
Асуна, побързай! Ще изпуснеш церемонията по завършването.
Добре!
Мамо... Потеглям!
Превод и субтитри: Ragnos & mike
Eastern Spirit ® 2012 www.easternspirit.org