2557-ма година
Пътуваме от третата планета в системата Петелгиус, Залцу, към Земята, отстояща на 500 светлинни години.
Задачата ни е да доставим товар на Земята.
Кой е на мостика?
Макимура.
Назад! Затворете коридора!
Трябва да стигнем до мостика отдругаде.
Тъй вярно.
Макимура да не е заспал?
Какво става, Макимура?
Какъв е проблемът?
Макимура!
Макимура.
Самоубил се е.
Явно е усетил лудостта и се е застопорил за стола.
Развил е Космическа лудост?
Трудно е да си го представя, предвид опитът му...
Виж тук, капитане.
Щетите са ужасни.
Май метеорит е пробил кораба.
Щетите изглеждат плашещи.
Проверете на място!
Веднага!
Тъй вярно.
Вторият и третият двигател са тежко повредени.
Генераторът, резервоара, и някои части на долния и десния агрегат са непоправими.
Има пукнатини по ядрения реактор. Долната дюза я няма. Радиацията изтича свободно.
Някакъв шанс за поправка?
Не и при тази радиация.
Капитане, навигационната система изключи.
Курсът на кораба е променен вследствие на удара.
Не можем да го коригираме.
Мамка му! Как стана...
Всички в капсулите!
Напускаме кораба.
Аз ще
Аз ще бъда убит.
Аз ще бъда убит. Макимура.
Жар-птица: глава "Космос"
Присъствие...
Сарта?
Тук.
Кизаки?
Тук.
Ичиномия?
Тук.
Всички са на място...
Но сега сме в много отчайваща ситуация.
Ще се носим в космоса с храна и кислород само за 6 месеца.
След това всичко е в Божиите ръце.
Шансът да стигнем до Земята е почти нищожен,
но нека опитаме каквото можем.
Мамка му! Не искам да злословя мъртвите, но ако онова с Макимура не се беше случило...
Трябва да ви кажа нещо по случая.
Изглежда Макимура не се е самоубил, а е бил убит.
На компютъра имаше оставено съобщение:
"Аз ще бъда убит. Макимура."
Сигурно го е написал, когато е почуствал опасността.
И убиецът не го е забелязал.
Макимура е убит?
Не мога да повярвам!
С каква цел?
Нямам представа.
Но вероятно убиецът е един от нас.
Невъзможно! Това е... ужасно.
Разчитам на всеки от вас,
но не мога да ви се доверя напълно.
Е, май аз съм основният заподозрян.
Разбираемо е, след като всички знаят, че мразех Макимура.
Вие и двамата искахте Нана, нали?
Не говори за това!
Недей!
Моля те, недей!
Извинявай, че те разтревожих, Нана.
Защо трябва да говорим за това
кой кого е убил?
Нана е права.
С цялото това посочване, всеки от нас подозира другия.
Извинявай. Няма да го споменавам повече.
Нека всички се успокоим.
А?
Капитане, нещо приближава отзад.
Сканирай го с компютъра.
Това е...
Капсулата на Макимура!
Невъзможно! Макимура беше мъртъв.
Кой е вътре?
Макимура, отговори!
Чуваш ли? Джоночи е!
Ако чуваш, отговори!
Да не е духът на Макимура?
Макимура... Жив ли си?
Или мъртъв?
Отговор така и не се чу.
Капсулата просто ни следваше мълчаливо.
Минаха няколко седмици,
когато се появи друг сериозен проблем.
Капсулата на Кизаки започна да се отделя от останалите.
Кизаки, дръж се до края!
Не губи надежда!
Добре съм,
въпреки че съм много изплашен, капитане.
Страхувам се...
Страхувам се. Не искам да остана сам.
Скоро ще изгубим радиовръзка.
Искаш ли да ни кажеш още нещо?
Само едно...
Нана...
Разбирам, ще си изключа радиото.
Аз също.
Нана, исках поне веднъж да кажеш, че ме обичаш.
Съжалявам, Кизаки,
но не мога да изопача чувствата си.
Разбирам...
Какво се случи помежду ни? Разбирахме се чудесно, преди да напуснем Залцу.
Помниш ли онези дни?
Е, май няма да видим тази гледка скоро.
Носталгия, а? На мен пък не ми пука.
Защото ще съм с теб.
Още от малка мечтая да отида на Земята.
Сигурна съм, че ни очакват още по-прекрасни места!
Внимавай!
Брей, за малко беше!
Ранени ли сте?
Спаси ни.
Благодаря!
Вие да не сте кадети от базата на Залцу?
Да. И ти ли си от базата?
Аз съм Макимура. Някой ден може да тръгнем заедно на мисия, знае ли се.
Няколко дни по-късно, когато бяха избрани хората за мисия до Земята,
той беше сред тях.
След това много бързо се сближи с него.
Признавам, че беше по-умен и по-умел от мен.
Обаче...
Вашата близост ми играеше по нервите.
Какво правите?
Добре ли си, Макимура?
Кизаки, какво си мислиш, че правиш?
Изплаших се, че ще изгубя от него.
Много пъти ти разкривах чувствата си
и си мислих, че връзката ни е узряла.
Да, аз също,
докато не се случи онова и загубих вяра в теб.
Моля те! Не го споменавай!
Петнайсет години, след като отпътувахме от Залцу...
Не, недей!
Всичко друго е наред.
Мисля, че е най-добре да минаваш психически преглед всеки месец.
Това е.
Разбрано. Благодаря!
Добре, тогава се връщам в стаза.
Чакай, защо бързаш толкова?
Не сме се виждали четири години.
Нищо няма да ти стане, ако побъбрим малко.
Но стаза-капсулата е настроена да се включи след 15 минути.
Ще я рестартираш после.
Винаги се мотаеш, когато си с Макимура, нали?
Какво намекваш?
Значи отричаш?
Разбира се. Той просто ми прехвърля информацията и се връща в стаза.
Нищо повече от това.
Не мога да ти повярвам, защото това винаги се случва, когато аз съм в стаза.
Нана...
Кълнеш ли се, че няма нищо между вас двамата?
Пусни! Боли ме!
Мисля, че Макимура е чудесен човек.
Но той е... Той е единак.
Не се сприятелява с никого.
Хмп, какъв ти единак? Преструва се,
за да привлече вниманието ти.
Достатъчно! Не ми се говори за това.
Изморена съм.
Лека нощ, Кизаки.
Върнах се в стаза-капсулата, но незнайно защо не можах да заспя веднага.
И след малко ти влезе в стаята.
Кизаки?
Нана!?
Опита се да убиеш Макимура, нали?
Ще кажа на другите.
Прости ми! Не го прави!
Не записах нищо в дневника, но капитана и Сарта заподозряха.
Тогава чувствата ми към теб умряха.
Но нека ти кажа...
Нищо от това, което си представяш не се е случило между мен и Макимура.
Сбогом, Кизаки...
Свърши ли, Кизаки?
Свърших.
Сигналът ти е слаб.
Скоро ще изгубим връзка с теб.
Тук се разделяме.
Сбогом, Кизаки!
Капитане, моля те, открий причината за смъртта на Макимура.
Разбира се.
Ще разбера истината.
А ти се дръж, Кизаки! Ясно?
Кизаки...
Кизаки!!!
Вече е извън радара.
Обаче... капсулата на Макимура още ни следва.
Макимура...
Той крие много тайни.
Някога разказвал ли ви е за това...?
...за жар-птицата?
Какво е това нещо "жар-птица"?
Преди да дойде в Залцу, той бил изпратен на някаква малка планета.
Там се е случило всичко.
Каза, че събирал минерали за анализ.
Травмите били смъртоносни,
но заради блестящия прашец от птицата оживял отново.
Каза, че е станал безсмъртен и че не може да остарее.
Макимура е криел това от всички.
Пък и едва ли някой щеше да му повярва, ако му каже.
Така е, не би повярвал. Безсмъртие и младост...
Честно казано, на мен също ми разказа нещо, но съвсем различно от това.
Беше малко след като отпътувахме. Исках да го посъветвам
да внимава какво прави с Нана, за да не ядоса Кизаки.
Но Макимура ми каза:
Не се тревожи.
Несъмнено обичам момичето.
Но въпреки чувствата ми, не можем да бъдем заедно.
Защо?
Обещаваш ли да мълчиш?
Зависи какво ще ми кажеш.
Това е моя снимка отпреди 10 години.
Приличам ли си?
Въобще не.
Как по-точно?
Как, питаш...? Ами, сега си много по-млад.
Не си ти, нали?
Напротив, аз съм.
Подмладих се.
И осъзнавам, че продължавам да ставам все по-млад.
Глупости!
Това е страничен ефект от едно лекарство.
Оттогава тялото ми се подмладява с всеки изминал ден.
Това е...
Значи, казваш, че вероятно ще станеш бебе?
Не знам.
Но мисълта, че може да стане ме побърква.
Беше много недостоверна история.
Въпреки това, започнах да го следя внимателно.
Ала не видях никакви признаци да се подмладява.
Затова реших, че се е избъзикал с мен.
Е като видях мъртвата му мумия,
май наистина ми е приказвал глупости.
Грешиш.
Макимура не е мъртъв.
Как така, Нана?
Знаеш ли нещо, Ичиномия?
Видях го...
Горе-долу когато подминахме системата Прила.
Двамата правехме рутинни анализи на материал от реактора.
Има слабо излъчване на барий, но е в рамките на нормата.
Нека да повторим, за всеки случай.
Катодни пръти на 3,61. Барий на 200. Нормално.
Нито аз, нито Макимура казахме нещо.
Но от това, което видях,
неговото тяло беше изкуствено.
Глупости! Тогава какво прави онзи труп на мостика?
Не знам.
Но не е Макимура.
Друг е бил.
Макимура е още жив.
Сигурна съм, че е жив.
Значи казваш, че освен нас е имало друг човек на борда,
който е умрял вместо Макимура?
Това трябва да е. Не виждам друго обяснение.
Месеци минаха оттогава.
Бяхме привлечени към непозната звезда.
Сарта, погледни монитора!
Какво е онова?
Птица?! Насред космоса?!
Да не би да халюцинираме?
Не, може би е онази Жар-птица, за която говореше Макимура.
За късмет, вместо да продължим към звездата, бяхме привлечени от близка планета.
Не знам коя е тази планета, но нека се молим приземяването да бъде успешно.
Чуйте, при навлизане в атмосферата веднага включете щита.
Важно е да уцелите момента.
Сега!
Капитане!
Мамка му! Не се включва!
Капитане!
Атмосферата на планетата беше същата като земната. Имаше изобилие от вода.
Оцелях по чудо.
Започнах да търся Нана с надежда, че и тя е жива.
Капсулата на Макимура! Значи е пристигнал успешно.
Макимура.
Макимура, ще отворя люка.
Чуваш ли ме?
Нана...
Нана!
Коя си ти?
Аз съм просто космически скиталец.
Значи не си от тази планета?
Планетата няма име. Тя е място за онези, осъдени на заточение.
Заточение?
Вие дойдохте тук по погрешка.
Това място е предопределено само за Макимура.
Макимура ли?
Значи още е жив?
Той няма да умре. По-точно, не може да умре.
Това е подходящо наказание за неговия грях.
Наказание? Грях? Нямам представа за какво говориш.
Кажи ми, той... Макимура, какво е направил?
Всичко започна на планетата Флемил.
Той пристигна на планетата за да изследва ресурсите й.
Жителите на Флемил ги посрещнали радушно.
Макимура, тукашните са много гостоприемни, нали?
Ако не бяха птичите им крака, щях да се оженя за някоя от тях.
Не си мисли глупости! Като им погледна краката и ми се гади.
Искам бързо да свършим изследването и да се разкараме оттук.
Ала веднъж, по време на анализ, се случи нещастие с кораба.
Макимура имаше късмет да е надалеч в този момент, останалите загинаха във взрива на кораба.
Без шанс да се върне на Земята, Макимура бе погълнат от отчаяние.
Остави ме! Какво знаят пилци като вас за човешките чувства!?
Разкарайте се!
Едно момиче от Флемил започна да се грижи за него.
Казваше се Рада.
С нейна помощ, то се възстанови
и се отърва от тревогите си.
Двамата се влюбиха и заживяха в радост.
Макимура, който се отвращаваше от хората на Флемил, беше променен.
Мина година...
Макимура получи съобщение от Земята,
че ще бъде изпратен спасителен кораб.
Макимура се зарадва.
Когато чу за това, Рада му се примоли да не тръгва.
Ала всичко бе напразно.
Молбите й не трогнаха Макимура, а напротив - разгневиха го.
И той се върна към старата си личност.
В момент на отчаяние, Рада счупи радиото.
Виждайки това, Макимура напълно побесня.
Какво се колебая?
Те са просто гнусни птици.
Такива гадости трябва да бъдат изчистени.
Бутчето мирише вкусно.
Онези, които бяха привлечени от стрелбата, видяха ужасяваща картина.
Макимура започна да избива хората на Флемил в лудостта си.
Той ги смяташе за прости животни.
Хмп, значи още има оцелели?
Макимура!
Ти трябва да бъдеш наказан за своите злодеяния.
Я не ме разсмивай!
Запомни добре, ще бъдеш наказан за цяла вечност!
Това пък какво беше?
Както пожела, той се върна на Земята, носейки своя грях.
Не мога да повярвам, че е сторил такова нещо.
След време наказанието му започна да се проявява.
Тялото му се подмладяваше.
Но мисълта, че може да стане ме побърква.
Невъзможно! Наблюдавах го внимателно. Нямаше признак за промяна.
Той го е скрил.
Създал е изкуствено тяло, копие на неговото.
Същевременно истинското му тяло е било като на 4-годишен.
Оставил е съобщението, докато още е можел.
След това метеорита ви удари.
А той беше в спасителната си капсула.
На мостика е оставено изкуственото му тяло.
А после Макимура ви последва с капсулата.
Ама че история!
Значи, все пак той е бил в капсулата?
Той сега тук ли е?
Да.
Ще остане завинаги на тази планета.
Вече завърши подмладяващия цикъл.
Сега започва отново да расте.
Когато остарее, отново ще започне да се подмладява.
И така за вечни времена.
Колкото и да желае смъртта, той никога няма да я получи.
Завинаги на тази планета... Ужасно е!
Това е подходящо наказание за онзи, който не уважава чуждия живот във вселената.
Въпреки това, вашето пристигане тук беше случайно.
Аз ще ви изпратя обратно на Земята.
А ти си...
Жар-птицата. Жар-птицата е!
Нана!
Сарта!
Изглеждаш здрав!
Значи, тук си била!
Търсих те навсякъде.
Това е Макимура, нали?
Явно жар-птицата каза истината.
Ти също ли я срещна?
Появи се пред мен и ми разказа всичко.
Страховита история, не мислиш ли?
Да стои наказан тук за вечни времена...
Сарта, знаеш ли какво са тези неща?
Приличат на някакви растения.
Приличат, но не са.
Това са хора от различни планети, които са били заточени тук.
В началото се борили с условията, но в крайна сметка не издържали,
затова пожелали да претърпят метаморфоза.
Казаха ми, че това е най-добрият начин да оцелеят в тежките условия.
Вече се сприятелих с тях.
Те дори хранят малкия.
Докога мислиш да се грижиш за него?
Жар-птицата каза, че ще ни върне на Земята.
Да тръгваме!
Макимура трябва да остане на тази планета,
но не и ти.
Няма смисъл да се жертваш заради него.
Не мога да изоставя детето.
Макимура не може да умре.
Той ще остарее и после пак ще подмладее.
И това ще продължи вечно, независимо дали си тук или не.
Но това не важи за теб.
Ти просто ще остарееш и ще умреш.
Ще бъде глупаво.
Нана, помисли за бъдещето си. Да тръгваме!
Нана... аз от много време те обичам.
Сарта, съжалявам.
Когато научих съдбата на Макимура, се заклех да остана тук до смъртта си.
Това е глупава смърт! Няма да ти позволя да прахосаш живота си по този начин!
Не го прахосвам. Искам да остана.
Моля те, остави ме да правя каквото искам.
Не, няма да те оставя.
Ще дойдеш с мен, дори ако трябва да те влача.
Стой тук! Отивам да събера нещата.
Нана!
Сарта.
Кой е?
Жар-птицата?
Ти си, нали?
Заведи ме с Нана до Земята.
Вече не мога да отнеса Нана до Земята.
Какво!? Да не си я скрила?
Мамка ти! Доведи я веднага!
Нана е пред очите ти.
Абсурд! Това нещо е Нана?
Това?
Нана сама пожела да стане така.
Защо се е превърнала в такова нещо?
Нана!
Ти се опита да убиеш Макимура.
Проклета птица! Превърни Нана! Върни я!
Делото ти е непростимо.
Ти и наследниците ти завинаги ще носите това гротеско лице като знак за твоя грях.
Освен това наследниците ти ще са прокълнати вечно да скитат из вселената.
Недей! Престани!
Субтитри: Lupin Gang Anime Превод: Sayron Cordin