Ама че сте досадни.
Е, ще ви разкажа, щом искате да знаете.
Седнете и слушайте.
Било е много отдавна, ама не чак толкова.
Всъщност, доста наскоро.
В света на чудовищата имало много градове.
Сто хиляди чудовища живеели в оживения Джутенгай.
Великият майстор, който ги предвождал дълго време,
обявил, че ще се оттегли и ще се прероди като бог.
Не знаел какъв бог иска да стане, но пожелал да си избере наследник.
Казал на всички да се подготвят за това.
Кандидатите трябвало да имат сила и достойнство.
Първият кандидат бил чудовището Йоузен.
Той бил спокоен, смел и имал много ученици.
Имал двама сина, Ичирохико и Джиромару.
Всички казвали: „Той ще е следващия велик майстор",
Но имало и друг кандидат.
Казвал се Куматецу.
Изглеждал като мечок, бил бърз като маймуна и безкрайно силен.
Въртял меча майсторски.
Говорило се, че по сила надминавал дори Йоузен.
Само че бил малко неприятен.
Агресивен, егоистичен и неучтив, нямал нито един ученик.
Камо ли деца.
СИНЪТ НА ЧУДОВИЩЕТО
Хайде. - Не ме пипай!
Непълнолетни сте, нали? Избягали сте от вкъщи?
Не сме!
Музика Такаги Масакацу
Мишленце, а? Много си малко. Чакай.
Ето. Яж.
Да не си избягало и ти?
Вече и аз съм сам.
Сценарист и режисьор Хосода Мамору
Татко, къде си? Какво правиш?
Защо не си тук в такъв момент?
Рен, хайде да вървим.
Това какво да го правя? - Ще го вземем сами.
Внимавай.
Рен, знам, че си тъжен след загубата на майка си,
но какво да се прави, злополука. Семейството й ще те вземе. Нали?
Ти си единственият син в семейството, нашият наследник.
Ние ще те отгледаме, не се тревожи.
Рен, отговори, ако си разбрал!
Татко защо не дойде? - Забрави за него.
Той ми е баща. - Майка ти се разведе, нали знаеш?
Съдът ни даде пълно попечителство над теб.
Сега той ни е чужд човек. - Тогава ще живея сам.
Ти си още дете. Не можеш да живееш сам.
Ще живея сам. Ще стана силен и ще ви отмъстя за това!
Защо говориш така?! Рен, ти… - Мразя ви!
И вас, и татко. Всички ви мразя! - Рен, чакай!
Мразя ви...
Мразя ви… Мразя ви…
Мразя ви!
Мразя ви.
Мразя… ви...
Чико? Добре съм, благодаря.
Трябва просто да съм по-силен от Йоузен, нали?
Какво ще рече „достойнство"? Майсторът малко прекалява.
Предният колко издържа? - Месец.
Или седмица? Или ден… - По обяд вече беше духнал!
Мразя такива лигльовци! - А имаш ли избор?
Остана да вземеш за ученик човек или някоя метла.
Така ли? Добре. - Пошегувах се, не се връзвай!
Ей!
На теб говоря!
Ти жив ли си изобщо? - Млъкни.
Щом говориш, значи си жив. Къде е майка ти?
Млъкни. - Ами баща ти?
Млъквай! - Отговаряй, баща ти къде е?
Млъквай вече! Ако не млъкнеш, ще те убия!
Кого ще убиеш бе, хлапе? - Дай да ти видя лицето.
Чудовище...
Не е зле. - Остави го.
Искаш ли да дойдеш с мен?
Стига глупости, Куматецу!
Какво беше това?
Сън?
Ей, да не си избягал от вкъщи? - Пуснете ме!
Децата нямат работа навън през нощта.
Пуснете ме! - Дай телефона на настойника си.
Ще го извикаме. - Не!
Да вървим. - За нищо на света!
Чакай! Спри!
Къде отиде?
Не, насам!
Още ли съм в Шибуя?
Пътят, по който дойдох, изчезна!
Изходът… Откъде да изляза?
ДЖУТЕНГАЙ
Какво е това? - Човешко дете.
Какво прави тук? - Да му одерем и продадем кожата.
А може да го изсушим и нарежем на ситно.
Или пък... - Някой да ми помогне!
Престанете, глупаци!
Не говорете такива гадости.
Прави се на велик.
Не им се връзвай. Само изглеждат и говорят така.
Няма нищо страшно. Казвам се Хякушубо.
Както виждаш, съм монах.
В Джутенгай се стига само по един маршрут.
Чудовищата могат да станат богове,
и живеят в различен свят от хората.
Сигурно си се уплашил, като си попаднал тук.
Ще те отведа пак в твоя свят.
Ама ти наистина дойде?
Знаех си, че има хляб в теб! Започваш да ми харесваш!
Ела! - Какво правиш?
Той е изгубено дете, бъди по-внимателен!
Внимателен ли? Вие монасите само глупости приказвате.
Казвам ти да не бъдеш груб. - Защо да не бъда груб?!
А и той не се е изгубил. От днес ще е мой ученик.
Ученик? - Нали ти казах? Забрави ли?
Взимаш за ученик човешко дете? - Все едно човек ли е, метла ли е.
Ученикът си е ученик! - Чакай, чакай!
Нали ти казах да не го правиш? - Татара, обясни ми какво става.
Майсторът му е казал, че без ученик не може да го наследи.
Но за разлика от Йоузен при него не се редят на опашка.
Разхождахме се сред човеците и намерихме това хлапе.
Значи сте го отвлекли?! - Той сам ни последва.
Не бива да намесваме външни хора!
Какво, не мога ли да си харесам човек с потенциал? А?!
Много е безразсъден. Толкова ли иска да стане велик майстор?
Не. Просто иска да победи Йоузен. Нищо повече.
Да, май не го вълнува дали ще стане майстор, камо ли пък бог.
Дори и да стане бог, най-много да е божество-инструмент.
Бог на тоалетната или на метлата.
Притеснявам се за детето.
Дали можем да го оставим с Куматецу?
Кой знае? Това не е мой проблем.
Какво ще рече „ученик"? - Ще рече, че ще те издържам.
Не съм те молил за това. - Ти ще спиш тук.
Но да знаеш, мразя лигльовци. Ако плачеш, ще те изхвърля.
Няма да плача. - Само така!
Но не съм се съгласил да ти стана ученик.
Тогава защо дойде с мен? - Защо ли?
Знам и без да ми казваш. Нямаш къде да отидеш.
Да не би да ме съжаляваш? - Кретен!
Малък си още да говориш така! Не можеш да живееш сам, нали?
Не си ми казал името си. - Няма да ти го кажа.
Това е лична информация. - Добре, на колко си години?
Девет... Значи „кю".
Ще ти викам „девети", Кюта!
Кой ти дава право да ме кръщаваш? - От днес си Кюта, ясно ли е?
Е, аз лягам да спя, Кюта.
Рен.
Направих от любимия ти омлет с шунка. Яж, докато е още топъл.
Добре.
Значи е избягал. Знаех си…
Ей сегичка ще го науча!
Време за закуска! - Престани!
Още ли се сърдиш? Просто си направих майтап.
Мирясай и яж. Яйцата са пресни.
Най-добре е да се ядат сурови. Или не си гладен?
Гладен съм! - Яж тогава!
Сурови са…
Че кой яде гадни сурови яйца? - Всички!
Ето, виж!
Видя ли? - Това е глупаво.
Какво?! Моят ученик не може да е капризен!
Не съм ти ученик! - Млъквай и яж!
Няма! - Ако не си го изядеш…
Какво ще направиш? - Ще ти го натъпча в устата!
Стига, Куматецу. Бъди по-мил. - Видя ли, Куматецу?
Просто прати хлапето обратно.
А, къде изчезна? - Мразя те!
Стой! Кюта! - Кюта?
Че кой би поискал да ти е ученик?
Спри, сополанко!
Къде се дяна?!
Изходът... Как да се измъкна?
Заповядайте. - Батко, искаш ли и ти?
Добре. Тогава ще го изям сам.
Първо мандарината...
Не, размислих. Първо ще изям черешата.
Джиромару, виж! Татко! - Татко!
Ичирохико, Джиромару, добре ли мина тренировката?
Да! Татко, искам и ти да ни тренираш.
Разбира се, веднага. - Учителю?
Боя се, че ще трябва да почакате още малко.
Пак ли? - Добре!
Съжалявам.
Куматецу!
А, Йоузен.
Чух, че най-сетне си имаш ученик.
Да, но той избяга някъде. Да си го видял случайно?
Едно хлапе, ей толкова високо. - Дете?
Та ти самият си дете още. - Я млъквай!
Като баща на две деца ти го казвам,
няма да ти е лесно да си родител, липсва ти опит.
Така ли? Аз като си наумя нещо, не си променям решението.
Ама е много бърз тоя Кюта. Виж ги ти тези човешки деца…
Човешки? Ученикът ти да не е човек?!
Учителю! - Боли! Пусни ме!
Човек? - Какво прави в нашия свят?
Това човек ли е? - Защо е тук?
А, Кюта! - Чакай, Куматецу!
За доброто на всички те моля да го върнеш обратно.
Какво толкова, един човек?
Може би не знаеш защо чудовищата и човеците живеят отделно.
Хората са слаби и крехки, но носят мрак в сърцата си.
Стават неудържими, когато той ги обладае.
Мрак ли? Не съм видял такова нещо у него.
Слушай ме, това не засяга само теб!
Аз решавам какво ще става с ученика ми!
За доброто на всички в Джутенгай те предупреждавам, откажи се!
За доброто на всички ли? Май вече се мислиш за великия майстор.
Какво? - Да видим дали можеш да ме спреш.
Може да решим на място кой ще е приемник на майстора.
Йоузен и Куматецу ще се бият!
Направете място! - Ще избират нов майстор?
Съберете се! - Страхотно!
Успокой се, Куматецу! - Браво, виж му сметката!
Залагам на Йоузен! - И аз.
И аз! - И аз!
Не може всички за него! - Виж ти…
Татко. - Отдръпнете се.
Какво го прихваща Куматецу?! - Не е чувал за етикет!
Тъпак, поклони се! - Вземи пример от Йоузен!
Покажи малко уважение! - Той не знае какво е това.
Глупакът настрои всички срещу себе си.
С мечове ли ще се бият? - Майсторът не дава да оголим меч.
Затова дръжките са вързани за ножниците.
Така ли…
Чакай! Къде отиде?
Какви ги върши този глупак? - Предизвиква противника.
Само така, Йоузен!
Същото ли ще направи?
Успя! - Глупак!
По дяволите!
Не сме приключили още!
Татко! - Не се тревожете.
Готови... Старт!
Пазете се! - Той избутва Йоузен!
Така ли ще свърши битката?
Йоузен, не му се давай! - Йоузен!
Йоузен!
Никой... Никой не вика за него.
Той е съвсем сам.
Йоузен!
Проклятие! - Не ти ли стига вече?
Няма да спра, докато не те победя!
Откажи се вече. - Какво?
Не сме приключили още!
Йоузен!
Давай, тате!
Куматецу!
Не се давай!
Кой беше? - Някой вика за Куматецу?
Кой?
Не се давай!
Кю…
Това беше!
Достатъчно.
Великият майстор.
Какво правите? Рано е още за битка.
Дори не съм решил какъв бог искам да стана.
Велики майсторе, накажете Куматецу, той е довел човек в нашия свят.
Да го накажа? Ти май си го наказал вече.
Каквото и да говорите, Кюта е мой ученик!
Виждам, че си решен. - Изключение ли ще направите?
Куматецу не може да поеме тази отговорност!
Аз ще поема отговорността. Нали аз настоях да си вземе ученик.
Но ако мракът го погълне… - Не с всички човеци става така.
Но… Защо винаги сте толкова снизходителен към Куматецу?
Разговорът приключи. Разпръснете се!
Трябва да си благодарен, че майсторът е толкова добър.
По дяволите!
Силен си. - Какво, сам ли се убеди?
Ако ми помогнеш да стана силен като теб,
съм съгласен да ти бъда ученик.
Сигурно пак ще избягаш.
Още не са се развалили, нали?
Вкусно е...
Добре, Кюта! Приготви се за сурови тренировки!
Отива ти, Кюта. - Тихо!
Гледай внимателно.
Много добре! - Разбра ли?
Повтори го! - Да повторя?
Успех, Кюта.
Спри. Спри!
Не е ли достатъчно добре?
„Добре", вика! Ама че смях! - Все пак ми е за пръв път!
За пръв път! За пръв път му било!
Стига вече!
Само с команди не става. Трябва да му обясниш нещата.
Да обясня ли? - Нали си му учител?
Добре тогава. Първо хвани меча ето така – мръх!
А после ша-ат и бам!
Ясно ли е?
Това ли е? - Нали ме чу?
Първо хващаш – мръх! После ша-ат и бам!
Нали?
Мръх? - Не, казах мррръх!
Мр... - Не така! Мррръъъх!
Мр… - Не така! Мррряааах!
Не, не така! Мрррряааахт!
Не, не и не! Нищо общо.
Ама че бавно схващаш!
Нищо чудно! - Моля?
Ти на това обучение ли му викаш?! - Спри да мрънкаш и го направи!
Няма. - Хайде!
Кюта е начинаещ, обясни му го по-просто.
Добре, разбрах! Ще му обясня по-подробно.
Хвани меча в сърцето си! Имаш меч в сърцето си, нали?
Откъде пък ще го имам? - Мечът в сърцето е много важен!
Трябва да е тук! Ето тук!
Разбра ли сега? Направи го!
Къде отиваш?
Какво го прихваща? Само вика. Куматецу!
Чакай!
В сърцето няма мечове, глупако.
По-добре си върви у дома. Обучението трае между 5 и 10 години.
С това отношение няма да се справиш.
Ако го правиш заради храната, лепни се на някой от човешкия свят.
Не ти е мястото тук. Ако разбираш, изчезвай!
Той къде е?
Знам ли? Каза, че ще отсъства 2-3 дни.
Ще ми кажеш ли какво трябва да прави ученикът?
За начало да чисти, да пере и да готви. Как така размисли?
Заради вчера ли? - Не.
Не се бой. Той лесно се пали,
но на следващия ден е забравил всичко.
Няма за какво да се тревожиш. - Казах ти, не е заради това.
Така ще се измачкат, изпъни ги малко.
Добре.
За пръв път имам клиент човек. - Така ли?
Ти докога ще си тук? - Не знам.
Ама че е необщителен. - Такива са човеците…
Проклет човек! Изрод!
Баща ми каза, че човеците стават опасни рано или късно.
Ще те унищожа, докато още мога!
Спри, Джиромару! - Батко?
Той е твърде слаб, за да е опасен. Ако пак те тормози, извикай ме.
Ще му се скарам. - Ако ме изпортиш, ще те убия!
Стига, Джиромару! - Слабите човеци ме дразнят.
Батко е много силен! Може да мести неща, без да ги пипа!
Хайде, покажи му!
Не! Татко винаги казва, че силата не е за перчене, а за добри дела.
Може да съм още дете, но ще тренирам
и ще стана велик боец с голяма зурла и бивни като татко.
И аз! Ще стана боец като татко!
Да вървим.
Твърде слаб, значи... По дяволите!
Какво е това?! Кой го направи?
Ученикът ти. - Недей да своеволничиш!
Кой те разкраси така?
Жалка история. Не те ли е срам, че са те набили?
Да, жалък и слаб съм. Прав си.
Радвам се, че го разбираш. - Ще бъда и аз искрен.
Виж се.
Той става рано, а ти по обяд.
Той е зает, ти си безделник. Имаш време, а нищо не правиш!
За Йоузен ли говориш? - Той е зает, но е любезен.
А ти си клатиш краката, но въпреки това си избухлив.
Накъде биеш? - Ясно е защо не можа да го победиш!
Какво каза?! Я повтори!
Ще го повторя! Ужасен си!
Успокойте се! - Така ли ще говориш на учителя си?!
Поне се дръж като учител! - Какво?!
Ядосваш се за дреболии! И се предаваш бързо!
Добре, имаш смелостта да се изкажеш. Но ученикът трябва да слуша!
Мечтай си! Ако те слушам, само ще затъпея!
Спри веднага! - Млъквай, глупак!
Не му се сърди, Кюта. Той просто си е такъв.
Хайде навън! - Пусни ме!
Мамка му, мамка му, мамка му! Старая се, колкото мога!
Какво му има на това хлапе?!
Писна ти, нали? Разкарай го най-сетне.
И не съм безделник!
Цепя дърва, ловя риба и бера чай за прехраната си!
Издържам и него! - Стига ти толкова вече.
Не може да говори така! Нали?
Точно така. Преди живееше сам и знаеш.
Това се казва живот! Без отговорности и дразнители.
Никой не ти казва истината в очите.
Опа, това беше излишно.
Похвално е, че тренираш до късно. - Майсторе!
Ще дадеш добър пример на ученика си с това.
Да, и аз това си мислех…
Чудесно. Това ще ти е наградата. - Какво е това?
Препоръчителни писма. - Писма?
Заведи ученика си на пътуване из страната.
С тези писма можеш да се срещнеш с други велики майстори.
Но... - Те ще ти подскажат
какво всъщност е истинската сила.
Но… - Приятно пътуване!
Изпусна шанса да зарежеш хлапето.
Не можеш да откажеш на великия майстор.
Бавен си!
Бавен си! Бавен! - Дявол да го вземе!
Поне се нахрани спокойно.
Извинете за въпроса, но какво е силата?
Нямам много сила в ръцете,
но мога да създавам илюзии.
Не ги подценявайте! Понякога са по-истински от самата реалност.
Това е... - Това е?
Това е сила.
Какво е силата? - Защо питате за това?
Аз може да владея телекинезата,
но колкото и да съм силен, някои неща не мога да надвия.
Като... - Като?
Имам една молба. Ще ми помачкате ли гърба?
Телекинезата не помага срещу болки в кръста.
Сила ли? Ще трябва да питате някой друг.
В дъжд и във вятър аз просто седя тук като камък.
Защо?
Забравям времето, света, себе си. Извисявам се над реалността.
Това е... - Това е?
Превърна се в камък.
Сила ли? Аз не си падам по философските въпроси.
Хващам плячката си по-бързо от всекиго.
Който опита всичко на света, печели.
Ако харесваш нещо, не се сдържай.
Това е... - Това е?
Удобничко!
Спокойно, не си ям гостите.
Видя ли? Такива глупости могат само да те объркат.
Едва не ме изяде жив!
Явно силата има различни лица. Всичките казаха интересни неща.
Като те кефи толкова, защо не учиш тихо на бюро?
Това поне би било продуктивно!
За разлика от мръхкането и мряхкането ти.
Това трябва сам да го усетиш! - Защото не можеш да го обясниш!
Просто ти бавно схващаш! - Не, ти си калпав учител!
Как не ви омръзна да се карате?
Стига вече, писна ми!
Не можеш да заспиш ли? - Може би съм бездарен.
Това ли те тревожи? - Той каза, че схващам бавно.
Не е така.
Ти не умееше да чистиш и да переш поначало,
но с малко помощ бързо свикна.
Има ли желание, човек учи бързо.
Но...
Проблемът е в Куматецу.
Техниката му е хаотична. Той сам я е създал. Защо мислиш?
Защото не е имал нито родител, нито учител.
Сам се е научил да бъде силен. И сега наистина е такъв.
Това е неговата дарба и неговото проклятие.
Ако не си слушал никого, не знаеш как да обучаваш.
Ясно.
Той понякога казва „Аха, ясно". Разбираш ли?
Един вид: „трябва сам да го усетиш".
Да, мисля, че такъв е принципът му.
Не знам друг начин на обучение.
Как може несравнимият Куматецу да се впрегне толкова за едно хлапе?
Няма такова нещо! - И ти беше същият като малък.
Беше слаб, но адски шумен.
Защото нямах учител! - Само майсторът те понасяше.
Беше сприхав и непослушен и ядеше бой и за най-малките неща.
Ядосвам се, само като си спомня!
То се знае. Той е същият като теб.
Аз бих предпочел да го разкараш, но ако продължиш да го обучаваш,
спомни си какво си искал ти като дете.
Е, лека нощ.
Трябва сам да го усетя, а?
Нищо не разбирам...
Така изглеждаше преди малко.
Не се ли получи?
Слей се с него. Бъди него.
Ти ли го каза?
Да бъда него.
Какви ги върша?
Ще науча поне стъпките.
Какво беше това? Какво правиш?
Слей се с него. Бъди него.
Какви ги вършите?
Ти подиграваш ли ми се?! - Не!
Какво правиш тогава?! - Не е твоя работа!
Дразниш ме!
Къде избяга?
Какво го прихваща?! - Следва те като патенце майка си.
Аз да не съм патка? - Децата подражават на родителите.
Не съм му родител. - Кюта сега се учи от нулата.
Като бебе, следващо родителя си. - Бебе ли?
Май на Куматецу това започва да му харесва.
Всеки родител се радва детето му да иска да стане като него.
Сополанко, стига вече с тоя театър.
Ако можеше да заякнеш така, животът щеше да е песен.
Не ни разсейвай! - Ти не му ли се дразниш?
Не, разкарай се! - Виж ти… Какво му става?
Знам ли? Може би се е привързал към старателния си ученик.
А, не, абсурд…
Стига бе!
Ето! - Ха! А какво ще кажеш за това?
Идеално! - Не, момент!
Чакай, върни ми я! - Няма!
Дори не го виждам…
Но знам.
Знам!
По дяволите!
Дали да не пробвам?
Какво има, Кюта? - Какво правиш? Стига. Спри!
Какво става? - Кюта, ти…
Наблюдавах го как стъпва. Мога да предвидя стъпките му.
Какво?! Я стига!
Страхотно, Кюта! За пръв път ме впечатли.
Куматецу, можеш да се поучиш от него.
Аз от него ли?! Защо ще го правя?!
Мога да те науча. Но в замяна…
Не знам как да държа меч или да удрям с юмрук.
Научи ме!
Обясни го по-подробно!
Наблюдавай противника и се слей с него. Бъди него!
Така му се пада на Куматецу, като се мисли за всезнаещ.
Хич не го бива да разбира противника.
Това е минусът да си самоук.
Слей се с противника. - Това правя!
Не ти се получава! - Какво ми се надуваш?!
Обясни го по-подробно.
По дяволите!
Не се мисли за велик! - Залагам на Джиромару!
И аз!
На ти!
Страхотен си!
Харесвам силни хора! Другия път ни ела на гости.
Имаме много вкусни сладки! Ела да си поиграем!
Успях!
По дяволите!
Нахрани се спокойно… - Печеля! Ти миеш чиниите.
Доста си пораснал. - Така ли, Хяку-сан?
Тата-сан? - Кога стана… Сериозно ли?
В прилична форма е. - Така изглежда.
Много напредна за човек. - Ти не забеляза ли?
Куматецу най-много е израстнал.
Движи се плавно и прецизно. - Така е!
Не се знае кой кого учи.
Кюта, сега на колко години си?
Значи на 17, вече си Джунаната.
Кюта ме устройва.
Майстор Куматецу! Моля ви, вземете ме за свой ученик!
Искам да съм силен като Кюта! - Добре, мотивиран си.
Благодаря! - Нареди се на опашката.
Изчакай да те повикаме!
Всичките са сополанковци, май за нищо не стават.
Аз решавам какво ще тренирам! - Не, аз!
Кюта вече е голям, дръж се подобаващо.
Голям ли? Дори няма козина още!
Имам козина! - Къде?!
По-полека... - Аз печеля!
Чакай! Не съм приключил още!
Ти миеш чиниите! - Спри, копелдак такъв!
Ей, Кюта, ела у нас! - По-късно!
Чакай бе!
Бива си го Кюта. Куматецу много задобря покрай него.
Татко казва, че трябва да сме нащрек.
Куматецу?
Този дръвник не може да се мери с татко.
Какво има, батко? - Нищо.
Къде отиде?!
Ама че е инат.
Но това е...
"Най-важното е... онова,
което е близко до теб.
Това е защото…
ти си го държал… дълго време."
Извинявай... Това как се чете?
"Кит". - А, кит значи.
Нали ти казах? - Не знам за какво говориш.
По-тихо! Ало? Затвори ми!
Кой беше? - Не разбрах.
Какво? - Ако ще шумите, излезте навън.
Какво ще правим навън? - Каквото си искате.
Да вървим.
Херман Мелвил, "Моби Дик"
Тази ненормалната от първи клас всички я отбягват.
Значи тук можем да правим, каквото поискаме?
Не ми бягай! - Престанете!
Навън това е позволено, нали? Все пак не притесняваме никого!
Не мърдай...
А, видя ли ни? Виж, тук стана малък проблем…
Нищо не си забелязал, ясно ли е?!
Нещастник! - Какво ме гледаш така?
Виж го как е облечен. Пълна трагедия!
Да изчезваме.
Лъжа е, че всички ученици са приятели.
Има насилие в училище. Благодаря ти, че ме спаси.
Не съм те спасявал. - Напротив, спаси ме.
Това тук как се чете?
Нищо не знам. Учил съм само до трети клас.
Сериозно?
Ще те науча на всички канджита в тази книга.
Наистина ли? - Да. Аз съм Каеде.
Каеде, написано като „дърво" и „вятър".
Аз съм… Рен.
Пише се...
Като „раста" и „трева"? - Да.
Рен-кун.
ДЕТСКА ЕНЦИКЛОПЕДИЯ
Кюта!
По-тихо! - Не ми викай!
Кюта! - Излязъл е.
Напоследък сякаш е зает. - С какво?!
Героят иска да отмъсти на кита, който му е отнел крака.
Но всъщност се бори срещу самия себе си.
Срещу себе си? - Китът е неговото отражение.
Отражение... - Много си внимателен!
С това темпо съвсем скоро ще се оправиш с въпросите.
Защото ти си добър учител.
Така ли? - Много по-добра си от майстора ми.
Майстор? Да не ти е треньор или настойник?
И за двете не става. - Сигурно сте много близки.
Да бе! Само се караме.
Завиждам ти. - Защо?
Аз никога не се карам с нашите.
Живея, за да ги правя щастливи.
Още от детската градина се старая да бъда отличничка.
Но те не знаят как се чувствам.
Нищо не забелязват. А аз знам.
Ако не разбера коя съм всъщност, не мога да бъда себе си.
Затова уча усилено.
Щом стана студентка, ще заживея сама.
Тогава ще уча вече за себе си.
Ще се дипломирам със собствени сили.
Ще имам свой собствен живот..
Не бях го казвала на никого.
Олекна ми. - Каеде…
Виж, за тази книга...
Не мога да те науча на всичко.
Сигурна съм, че има много по-добри учители от мен.
Къде? - Искаш ли да станеш студент?
Но това... - Ще ти помогна за изпитите.
Аз в университет... - Не искаш ли да учиш повече?
Искам.
Коунин е диплома за средно образование.
А Дайкен е изпит за хора, които не са завършили училище.
Няма начин.
Не знам на какво ниво си,
но ако не си учил досега, по-добре иди на вечерно училище.
Но... - Не става толкова лесно.
Дори и да те приемат, кой ще ти плаща таксите?
Стипендия не се печели току-така.
Но...
Добре, разбрах! - Знаех си, че няма да стане.
Извинете! Нека ви помогна.
Има университети със специални програми.
Можете да получите стипендия, ако изкарате добър успех.
Много благодаря! - Много благодаря.
Задължителни: математика и физика.
Изобщо не съм ги учил. - Спокойно, ще те науча на всичко!
За Коунин е нужна жилищна регистрация.
Изглежда старата ви е невалидна.
Знаех си... - Но сте в семейния регистър.
Можем да ви направим нова. Този ли е адресът на баща ви?
Проверете го, моля.
Били сте разделени?
Нямах представа къде е той.
А сега го намерих толкова лесно...
Ще се срещнеш ли с него? - Не искам да го притеснявам.
Навярно ме е забравил.
Но... Все пак…
Какво да му пиша?
Татко, дай пас! - Ето.
Г-не, забравихте си нещо!
Да, ама че съм разсеян. Много ви благодаря.
Да? - Вие… помните ли ме?
Знаех си… Извинете.
Рен?
Рен, ти ли си?
Толкова си пораснал, не можах да те позная!
Къде беше досега? - Ами аз…
Едни хора се грижиха за мен...
Слава Богу, че си добре...
Съжалявам... Нищо не можах да направя за теб толкова време…
Татко...
Така значи. Радвам се за теб.
Татко разбрал за смъртта на мама много по-късно.
Не спирал да ме търси, дори след като полицията се отказала.
Ясно.
Каеде! Това гаджето ти ли е?
Не! - А кой е?
От кое училище е? - Изчезвайте!
Извинявай.
Чудя се дали мога да заживея нормално.
С родителите си, като обикновен човек.
Да уча, да работя, да имам дом и да спя като всеки човек.
Сигурно и аз мога да живея така.
Но се колебаеш?
Заради майстора ли?
Къде беше? - Имам да ти казвам нещо, чуй ме.
Как вървят тренировките? - Всъщност…
Зарязал ли си ги? - Изслушай го, Куматецу.
А това какво е? Намерих го в леглото ти.
Обясни ми. - Искам да уча в човешко училище.
Да науча повече за другия свят… - Нямаш ли си по-важна работа?
Нали искаше да станеш силен?
Вече съм. - Не ме разсмивай!
Достатъчно силен съм. - Къде си силен ти бе?
Винаги става така.
Изобщо не ме слушаш и мислиш само за себе си.
Откога си станал силен, а? - Стига толкова.
Чакай! Къде тръгна?
Има и още нещо. Намерих баща си. Отивам при него.
Току-що го реших.
Чакай! Спри! Не си отивай.
Отдръпни се. - Няма да те пусна!
Не си отивай!
Кюта? Кюта!
Успя ли да уредиш нещата?
Май не си... - Вече няма значение.
Сега ще се срещна с татко и всичко ще бъде наред.
Не преувеличаваш ли? - Не, защо?
Днес ще съм в библиотеката. Ела там, ако се случи нещо.
Не! Не така!
Трябваше да си го схванал вече. - Извинете!
Не ми се извинявай постоянно! - Извинете!
Стига! Всичките до един не стават.
Намери баща си след толкова време… - Наистина ли няма да се върне?
Че защо ще се връща? - Така е…
Без него Куматецу ще се върне към старото си аз.
Той вече се е… Какво правиш?! Внимавай!
Той се чувстваше като приемен баща на Кюта.
Така ли?
Мамка му!
Рен! Ще ядем омлет с шунка за вечеря.
Нека го приготвим заедно.
Ще ми кажеш ли нещо повече за човека, който те е гледал?
Трябва да се срещна с него и да му благодаря.
После ще заживеем заедно.
Чакай малко… - Така е редно, нали?
Просто… не го очаквах.
Разбирам... Да…
Времето тече различно за децата и за възрастните.
За мен сякаш беше вчера, когато бяхме с теб и майка ти.
Вчера? - Извинявай, избързах.
Ще започнем на чисто, полека-лека. Ще забравим лошите спомени
и ще гледаме само напред оттук нататък.
Какво ще започнем?
Кой е казал, че имам лоши спомени? Какво знаеш ти за мен изобщо?!
Като не знаеш нищо, трай си!
Рен, аз...
Ти няма как да знаеш… Та аз нищо не съм ти казал…
Съжалявам, няма да дойда днес. - Ами вечерята?
Рен, ако искаш, ти реши какво ще правим занапред!
Само не ме забравяй! Ще направя всичко възможно…
Рен!
Какво ми става? Защо му наговорих тези неща?
Не си отивай! И защо се сещам за него?
Ще започнем на чисто. Мамка му…
Не си отивай! Мамка му! Не разбирам!
Това е...
Мразя ви. Мразя… ви…
Мразя ви...
Предишното ми аз?
Дупка?
Изчезна!
Рен?
Плашиш ме, сякаш не си на себе си.
Кажи ми, какво съм аз?
Човек ли съм или чудовище? - Чудовище?
Или просто някакъв изрод? - Какви ги приказваш?
Хайде. Кажи ми, какво съм?
Рен, не си на себе си.
Кой съм аз, за Бога?!
Понякога и мен така ме боли, че не знам какво да направя.
Тогава имам чувството, че ще ми се пръсне сърцето.
Не се случва само на теб или на мен.
Мисля, че с всички е така. Така че ще се оправиш.
Така че... ще се оправиш.
Благодаря ти. Успокоих се.
Дойдох на себе си. - Чакай.
От малка харесвам тази връв.
Помагала ми е много пъти.
Ако друг път не можеш да намериш себе си,
нека тя ти бъде талисман.
Какво става тук? - Кюта!
Ела ми на гости.
Великият майстор изведнъж обяви деня, сега градът ври и кипи.
Какъв ден? - Заповядайте.
Мерси, мамо.
Баща ми и учителят ти ще се бият утре.
Ще се реши кой ще е велик майстор.
Ти не знаеше ли? - С учителя се поскарахме.
Беше ми неудобно да го видя. - Ясно.
И ние не виждаме татко напоследък.
Постоянно тренира.
Липсва ми, но какво да се прави. Искаш учителят ти да победи, нали?
Преглътни гордостта си и му пожелай успех.
Добре. - Който и да бие, оставаме приятели.
Разбира се. - Сигурно ще е интересна битка.
Да.
Джиромару! - Батко!
Не бива да задържаш Кюта до късно.
Чуваш ли песента на цикадите? Аз ще го изпратя до портата.
Благодаря. Чао…
Интересна битка ли?! Ясно е кой ще победи!
Проклет човек... Тъп си като Куматецу!
Да си знаете мястото, тъпаци!
Ичирохико...
И той ли има същата дупка?
Защо?
Ти за кого си? - Не съм решила.
Залагам на Йоузен. - А аз на Куматецу.
Аз… не знам! Колебая се!
През последните 9 години ме измъчваха съмнения.
Но най-сетне взех решение.
И какъв бог ще станете? - Бог на решителността!
Ритуалът ще се състои след битката. Приятно гледане.
Следва битката, която ще реши кой ще е новият велик майстор!
Ето ги претендентите!
Ама че са унили учениците ти! - Де да беше и Кюта тук.
Куматецу, живни малко, престои ти битка.
По-тихо!
Според правилата мечовете остават в ножниците.
Не се допускат нарушения. Бягството се смята за поражение.
Падналият за повече от 10 секунди се смята за победен.
Ще следим правилата да се спазват.
Пригответе се!
Старт!
Така изведнъж?!
Куматецу го притиска. - А дори не е във форма!
Татко! - Мълчи и гледай!
Видя ли?
Само така, татко!
Лоша работа. - Отнася удар след удар.
Дали това е краят?
Предаде ли се, Куматецу?!
Едно! Две!
Три! Четири!
Пет! Шест!
По дяволите!
Седем! Осем!
Кюта!
Това е Кюта, най-добрият ученик на Куматецу.
Този ли?
Кюта...
Моля те, окуражи Куматецу!
Какво правиш бе, тъпак?! Ставай вече!
Ти нали си тръгна? Защо ми се месиш сега?
А ти защо си в такава жалка форма?! - Какво каза?!
Не се карайте точно сега! - Писна ми, винаги става така!
Не се самосъжалявай! Изправи се най-сетне!
И без твоята намеса не смятам да се дам!
Какво?!
Значи ще продължи? - Сега вече стана интересно.
Десен! Сниши се! Прав!
Почти го довърши!
Виж, той се усмихва.
Когато тренира с Кюта, има такова изражение.
Намекваш, че въпреки битката...
Извисил е духа си над врага пред очите си.
В състояние на пълна концентрация е.
Сам не може да победи, но ако са двамата, не се знае.
Дръж се, татко!
Ще загуби! - Млъквай!
Батко? - Кюта!
Копелето е проклет човек!
Не му се давай! Бутай и ти! Използвай си тъпата сила!
Сега!
Какво…
Точно там!
Едно!
Две! Три!
Четири!
Пет! Шест!
Седем! Осем!
Девет! Десет!
Имаме победител! Куматецу!
Караш ме да се тревожа. - Не съм те молил да се тревожиш.
Радвам се, че победи. - Много ясно, че ще победя.
Глупости, едвам издрапа. - Ти да мълчиш.
Роди се нов велик майстор!
Ура! Ура!
Добър син има. Да вървим.
Меча го няма.
Какво е това червеното?
А, Кюта? Какво става?
Моята дарба и твоят меч решиха изхода на битката!
Ти победи, татко! Няма начин да загубиш срещу този глупак!
Нали така, Кюта? Нали?!
Спри, Ичирохико!
Татко, ще го довърша. Гледай!
Видя ли, Кюта?! Така ви се пада!
Победител е баща ми Йоузен! - Не искам такава победа!
К-Какво е това?! - Дупка?
Недей, Кюта!
Как смееш...
Кюта, отхвърли мрака!
Моля те, спри! Какъв ужас!
Кюта...
Ти...
Мракът поглъща Ичирохико!
Няма да ти го простя...
Батко, къде си? Батко!
Ей... Не ми заспивай там…
Събуди се...
Кюта.
Кюта! Бавен си!
Адски бавен! Какво правиш? Време е за тренировка!
Чико...
Какво има, Чико?
Съжалявам, Ичирохико...
Дарбата му видимо не е дарба на чудовище.
Той черпи сили от мрака в човешкото сърце.
Майсторе, вие знаехте ли?
Кажи ми защо го взе.
Родителите му изглежда са били много затруднени.
Реших да го отгледам тайно от всички.
Знаех, че човеците може да носят мрак в сърцата си,
но сметнах, че ако го възпитам, той ще го пребори.
Сега разбирам, че съм сгрешил.
Бях твърде самонадеян.
Защо нямам бивни като теб?
Не се тревожи, ще пораснат някой ден.
Защо носът ми не е дълъг като твоя?
Не се тревожи, ще порасне...
Татко, какво съм аз?
Ичирохико, ти си мой син и нищо повече.
Синът на Йоузен.
Колкото повече вярвал, че е син на чудовище,
толкова по-несигурен се чувствал.
Това е пробудило мрака в него.
Атмосферата на нашия свят
е накарала дупката в сърцето му да се увеличи толкова.
Какъв мрак? Глупав съм и не разбирам.
Откъдето и да е брат ми, за мен той си е мой брат!
Джиромару!
Майсторе, той няма ли да може да живее с нас повече?
Не можем ли да започнем отначало?
Ичирохико сега се лута някъде.
Докато мракът не отстъпи, нищо не можем да направим.
Кюта.
Не се забърквай в това.
Глупак! Ще отмъщаваш ли?! Какво ще спечелиш от това?!
Ей, Хякушубо? - Не мога да търпя повече!
Не си мисли, че ще бъда мек, както друг път!
Видя Куматецу докъде стигна! Това на нищо ли не те научи?!
Значи все пак ще тръгнеш?
Благодаря за конското. За мен беше истинска чест.
Но не жадувам отмъщение.
С Ичирохико сме еднакви. Можеше аз да съм на негово място.
Не съм, само благодарение на онези, които ме отгледаха.
Тата-сан, Хяку-сан и всички останали.
Кюта, ти...
Но няма да се правя, че това не ме засяга.
Проблемът на Ичирохико е и мой проблем.
Затова тръгвам.
Моля ви, грижете се за Куматецу.
Това беше прекрасно! Разбирам те напълно!
Разчитай на нас за Куматецу. Няма да го изпусна от поглед!
Така че върви. Върви!
Благодарение на онези, които са го отгледали, а?
Включи и нас в това число.
До него сме, откак беше малък.
Да. Отначало беше нахално и противно хлапе.
В дъжд и във вятър, всеки ден идвахме да го видим.
Наглеждахме го, а той дори веднъж не ни благодари.
И порасна голям, без да се усетим.
Ама си е все така нагъл.
Гордея се с него. - И аз.
Куматецу!
Рен.
Исках да ти дам това. - Но защо?
Какво има? - Предстои ми битка.
Не знам дали ще победя. Но ако загубя, може да не се върна.
Затова...
Радвам се, че се запознахме. Ти ме научи на много нови неща.
Накара ме да си мисля, че светът е наистина огромен.
Какви ги приказваш? Още не сме… - Беше ми приятно да учим заедно.
И искам да ти благодаря.
Чакай... Не искам това!
Не и това...
Кюта!
Няма да ти простя.
Жалък човек такъв...
Но защо е тук?! - Какво е това?
Опасно е, бягай.
Какво правиш?! Бягай, ти казах!
Няма да те пусна!
По дяволите!
Тичай, колкото можеш!
Стой там!
Какво става? - Филм ли снимат?
Рен!
Не бива да се бием тук.
Трябва ни друго място.
Кит?
Не ходете натам, опасно е!
Бягайте по-бързо!
Какво е това? - Сянка?
Какво е това?
Кит ли е?
Слизайте от колите! Хайде!
Какво?!
Бягайте! Бягайте оттук!
Да бягаме!
Каеде!
Как да го победя?
Насам! - Къде отиваме?
Какво да правя сега?
Може да отворя празното си сърце и да заключа вътре неговия мрак.
Дали ако се намушкам, мракът ще изчезне с мен?
Само това ли ми остана?
Знаеш ли, от одеве се чудя нещо.
Защо те хванах за ръка и побягнах с теб?
Умирах от страх. Защо тогава?
И тогава си спомних.
Когато се срещнахме и когато учихме заедно,
бях много щастлива.
Никой не обича ученето като теб!
Даде ми кураж да се боря и аз.
И сега е същото. Ако се биеш, ще бъда до теб.
Не го забравяй. Никога няма да се борим сами.
Каеде...
До всички пътници. Поради пожар на станция Шибуя
ви молим да се прекачите...
Какви са тези трусове? - Ичирохико преследва Кюта
и вилнее из човешкия град. Световете ни са свързани,
но все пак се усеща твърде силно.
Защо трябва да ни въвличат в конфликт между човеци?
Поначало не трябваше да водят хора в нашия свят.
Куматецу, не се напрягай, ще умреш!
Не бива да ставаш в това състояние!
Млъквайте! Чух какво става.
Ще реша проблема. Аз ще…
Куматецу... - Че какво можеш да направиш?!
Велики майсторе, само ти можеш да поправиш това.
Само че пазиш решението за себе си.
Решението ли? - За какво говори?
Кюта си мисли, че може да се справи сам,
но още има нужда от подкрепа.
Може да съм жалък глупак, но искам да му помогна.
Да му дам това, което липсва в сърцето му.
Глупак като мен само това може да направи!
Щом така казваш, значи...
Той иска да му отстъпя правото си на прераждане.
Иска да се прероди като бог? - Глупако, това не е за всеки!
Само великият майстор може да стане бог.
Но сега... - Куматецу е великият майстор.
Слушай ме внимателно. Направиш ли го, няма връщане назад.
Все още ли го искаш?
Да...
Бива си те. Никакво колебание не виждам в очите ти.
Ичирохико.
Изчезна.
Пази се!
Бягай, Каеде. Той е дошъл за мен.
Каеде!
Какво искаш? Да накълцаш врага си на парчета?
Ще се почувстваш ли доволен, ако го стъпчеш?
Не си кит, а просто човек, обсебен от жажда за мъст!
Всеки има тъмни кътчета в душата си!
Рен също! И аз!
Дори и сега се боря срещу тази тъмнина с всички сили.
Не можеш да победиш Рен, ако си се предал на мрака тъй лесно.
Не можеш да ни победиш!
Каеде!
Рен!
Нямам друг избор... Виж, Ичирохико!
Аз ще погълна твоя мрак!
Рен, ти нали няма да...
Ще изчезне с мен!
Рен!
Не му се давай!
Кюта!
Какво е това? - Кюта!
Това е Куматецу!
Прероди се като бог-инструмент и прие формата на този меч.
Това… той ли е?
Глупакът каза, че иска да стане меча в сърцето ти!
Мечът в сърцето ми?
Имаш го, нали?! - Че откъде ще го имам?
Мечът в сърцето е много важен!
Ето тук! Точно тук!
Знаех си, че има хляб в теб! Започваш да ми харесваш.
От днес нататък ще си Кюта!
Добре, Кюта! Приготви се за сурови тренировки!
Кюта! Какво ми ревеш, глупако? Не мога да понасям лигльовци!
Млъквай! Не рева!
Фокусирай енергията си!
Кюта… - Рен!
Не още! Изчакай малко.
Какво?
Ичирохико се появява за малко преди всеки скок.
Тогава...
Избери точното място за удара и нападай без колебание!
Сега! Давай!
Уби ли го? - Не.
Просто един жалък… човек…
Ичирохико. Двамата с теб сме еднакви.
Отгледани сме от чудовища. Деца на чудовища сме.
Къде...
Къде съм?
Татко? Мама? Джиромару?
Какво е станало с мен?
Помня, че отидох да гледам битката с всички.
Това е на Кюта...
Разбра ли? Като си наумя нещо, не си променям решението.
Да, знам.
Ако се разколебаеш, ще те сритам отвътре!
Млъквай, няма да се колебая. - Ето това е приказка.
Ти просто мълчи и гледай.
Да те видим, тогава.
В Шибуя в Токио камион без шофьор предизвика катастрофа и взрив.
При евакуацията са пострадали няколко души,
но няма сериозно ранени. Полицията съобщава,
че много хора са видели преди инцидента сянка на кит.
На видеозаписите не се вижда нищо подобно.
Вижте го само. А някога беше просто малко дете.
С други думи, ако тренирате усилено,
някой ден ще можете да се оправяте сами.
Може би. - Може би.
Заради Куматецу си изпуснах шанса да се преродя като бог.
Сега трябва пак да съм велик майстор.
Стига. Днес празнуваме победата на Кюта.
Наздраве!
А, вижте!
Това момиче също подкрепя Кюта.
Каеде? Какво правиш тук?
Поканиха ме. Бях я изпуснала на улицата.
Едвам я намерих. Ето, връщам ти я.
Благодаря. - А това е заявка за изпита.
Още ли смяташ да кандидатстваш?
Само от теб зависи.
Ще кандидатствам. - Супер!
Така си и мислех! Нека се пробваме заедно!
Пускам фойерверките!
Кюта напусна Джутенгай и никога повече не докосна меч.
Но няма по-добър боец от него.
Да, защото носи меча Куматецу в сърцето си.
Няма друг боец като него.
Занапред колкото и трудности да срещне, ще се справи с тях.
Всичко е наред, Рен. Нали?
Гледахте един филм на Studio Chizu
СИНЪТ НА ЧУДОВИЩЕТО
Ролите озвучават: Коджи Якушо, Шота Сометани,
Аои Миязаки, Мамору Мияно и др.
Превод: kcekce
Редакция: Mike